Traducerea şi adaptarea: Little Badger
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com
== Thanks goes to robtor == - www.addic7ed.com -
CASTELUL WINDSOR, 1940
Maiestate…
Deci, întotdeauna suveranul începe să mănînce.
E absolut interzis să începi
înainte ca el, sau ea, să ia prima gură.
Da, domnişoară.
În timpul mesei, la felul întîi,
trebuie să vorbiţi doar cu persoana aşezată în dreapta voastră.
E vremea pentru prorector, Lilibet.
COLEGIUL ETON
Alteţă. Veniţi.
"Există două elemente ale Constituţiei:"
a scris Walter Bagehot în 1867.
"Eficienţa şi demnitatea."
Care e monarhul?
Alteţă?
- Demnitatea? - Foarte bine.
Eficienţa are puterea de a face şi executa politici
şi dă socoteală electoratului.
Ce afectează pe toţi ar trebui aprobat de toţi.
Demnitatea dă semnificaţie şi legitimitate eficienţei
şi dă socoteală doar…?
- Lui Dumnezeu. - Exact.
Două instituţii, Coroana şi guvernul, demnitatea şi eficienţa,
funcţionează doar cînd se sprijină reciproc.
Cînd au încredere una în cealaltă.
Poţi sublinia asta.
ÎNCREDERE
- Predai asta şi altor elevi? - Nu, doar pe tine.
Asta îi învăţ pe ei.
Astea sunt lucrări de control.
- N-ar trebui să ştiu şi eu toate astea? - Nu, doamnă.
Totul e foarte nedemn.
I. Împarte… II. Rezolvă ecuaţia…
Sezonul 1, Episodul 7
ŞTIINŢA ESTE PUTERE
Văd că dl Einstein s-a răzgîndit din nou?
Omul de ştiinţă.
Nu, ştiu cine e. Cu ce anume s-a răzgîndit mai exact?
Asta mi-e mai puţin clar,
dar toată lumea se agită teribil legat de asta.
La vremea educării mele, l-am întrebat pe prorector
dacă n-ar trebui să facem şi puţină literatură, filozofie, ştiinţă.
A considerat că am destule pe cap şi aşa.
Dar nu crezi că ar fi trebuit să învăţ despre asta?
De ce?
Omul n-are datoria de a ştii anumite lucruri?
Ai multe alte calităţi. Nu te poţi aştepta să ştii totul.
Nu, asta e şi ideea, mamă. Nu ştiu aproape nimic.
Ştii cînd să ţii gura închisă. Asta e mai important ca orice.
Şi asta ar fi fost bine dacă aveam o viaţă normală.
Dar acum petrec atîta timp cu politicieni şi oameni de stat.
Mi-e groază să rămîn singură cu ei.
Dragul tău tată a fost la fel.
E drăguţ să te gîndeşti că cineva ar putea, dacă nu s-o facă singur,
atunci cel puţin să nu trebuiască să ghideze discuţia
către cîini şi cai tot timpul.
Prim-ministrul e pe drum, dnă.
Un lucru bun legat de asta e că nu va trebui niciodată să deschizi gura.
Asta e adevărat.
Doar zîmbeşte politicos cît el bolboroseşte la nesfîrşit.
Maiestatea Voastră poate nu e conştientă, dar anul ăsta mă pensionez.
Serios? Cît timp a trecut?
33 de ani, doamnă, servind patru suverani.
Cu greu îmi pot imagina locul fără tine.
Sunteţi amabilă să spuneţi asta, dnă, dar suntem pregătiţi pentru tranziţie.
Doi adjuncţi au fost îndelung formaţi şi pregătiţi.
- Doi adjuncţi, nu? - Da, doamnă.
- Un senior şi un junior. - Un moştenitor şi o rezervă.
Exact.
Înainte să discutăm despre asta,
aş vrea să ştii cît de recunoscători îţi suntem cu toţii.
- Pentru anii de serviciu. - Mulţumesc, doamnă.
Tata era destul de dependent de tine. Ştii asta.
Şi în scurtul nostru timp împreună, mi-am dat seama că şi eu aş fi.
Dar meriţi să te odihneşti.
Şi cred că aş putea lucra destul de bine cu Martin Charteris.
- Martin Charteris? - Da.
Presupun că-ţi vei da binecuvîntarea.
Martin e secretar particular adjunct junior, doamnă. Rezerva.
Michael Adeane e seniorul. Moştenitorul de drept.
Da, dar eu şi Martin am lucrat împreună înainte.
- Sunt conştient de asta. - Sunt sigură că Michael ar înţelege
că am avut o relaţie anterioară cu Martin şi n-o va lua personal.
Martin e un bărbat mai tînăr. E mult mai potrivit.
Dacă asta e dorinţa Maiestăţii Voastre.
Dle prim-ministru, îmi pare nespus de rău că te-am făcut să aştepţi.
Nu face nimic.
- Dar văd că ai găsit companie. - Da.
Honey, Sugar, Pippin, spuneţi la revedere. Mulţumesc, Tommy.
Începem?
Un punct pune în umbră pe celelalte de pe agenda săptămînii, dnă.
Sovieticii şi bomba lor cu hidrogen.
Acum avem confirmarea că au făcut teste în deşertul Kazah.
E vital să acţionăm repede pentru a asigura pacea,
şi e vital ca noi, britanicii, să conducem efortul.
Am fost mereu persoana pe care
oricine o vrea într-o încăpere cu ruşii,
pentru că Stalin ar vorbi numai cu mine.
Cu el mort, există un mare pericol
ca Eisenhower să-şi asume conducerea spectacolului.
Şi asta ar fi rău?
Un dezastru, doamnă. Pentru toate motivele evidente.
Desigur.
Reaminteşte-mi. Motivele evidente.
Rusia…
e un vechi imperiu măreţ care cere şi merită respect.
Americanilor le place să fluture băţul şi să vorbească cu voce tare.
În problema guvernării mondiale, nu sunt încă pregătiţi.
Au nevoie
de o putere experimentată şi mai veche
să-i ghideze, să-i înveţe.
Da, toţi am avea nevoie cu puţină şcoală.
Pentru asta, i-am cerut ministrului de Externe să meargă la Washington
să facă planurile unei întîlniri între mine şi Eisenhower,
pentru a începe să discutăm o abordare unitară
despre cum să readucem ruşii în familie.
- Crezi că e în stare s-o facă? - Eisenhower?
Nu, ministrul de Externe.
Anthony e cel mai bun ministru de Externe
pe care ţara asta l-a avut de generaţii.
Da, dar am auzit şi că este foarte bolnav.
Aş urî să cred că ţara n-a fost pe mîini sigure,
fiind condusă de un om sănătos.
Amîndoi suntem bine, doamnă. Vă asigur.
Primele indicii sunt că bomba pe care au testat-o
a fost de fisiune şi alimentată în sistem Sloika,
pe bază de Litiu 6 deuteriu şi Uraniu-235,
cu o putere de 400 de kilotone.
Hruşciov pretinde că arma e gata de folosire imediată,
capabilă să fie lansată dintr-un bombardier.
Se lăuda cu asta în prezidiu săptămîna trecută.
Credem asta?
Ultimele informaţii CIA par s-o confirme, cu sovieticii despre care se ştie
că şi-au crescut producţia de bombardiere cu rază lungă de acţiune…
Vă simţiţi bine, dle?
Geanta, te rog. Dă-mi geanta.
Poţi face tu asta.
Dle, asta chiar ar trebui făcută de un doctor.
Doar găseşte o venă. Haide!
Acum, putem spune cu toată încrederea că bomba ruşilor
a fost între 4 şi 500 de kilotone.
Spionajul indică că ruşii au folosit un sistem în straturi…
similar cu bomba detonată de noi în 1952,
ceea ce se potriveşte cu raza exploziei.
Ministrul de Externe britanic.
DEPARTAMENTUL DE STAT AL S.U.A. WASHINGTON D.C.
Acel domn nu e doar un adormit,
e o metaforă tristă.
Al doilea cel mai puternic om
în ceea ce-a fost cîndva cea mai puternică ţară din lume.
Ce are pe braţ?
Pare a fi sînge, dle.
Doamne sfinte!
- Colonelul Charteris, doamnă. - Maiestate.
- Aţi cerut să mă vedeţi? - Da. Ia loc.
După cum sunt sigură că ştii,
Tommy Lascelles ne va părăsi curînd pentru a-şi începe
bine meritata pensionare.
Iar plecarea lui va lăsa un gol.
Da.
Şi mă întrebam dacă ai fi interesat să umpli acel gol?
- Ca ce, doamnă? - Secretarul meu particular.
- Aş fi încîntat, dar… - Dar ce?
Cum rămîne cu Michael Adeane?
- Ce e cu el? - E succesorul natural.
Speram să fie posibil ca măcar o dată să iau propria decizie.
Sunt doi secretari particulari dintre care pot alege.
Iar eu se întîmplă să prefer juniorul.
Deci, putem spune că asta e?
Da. Presupun că putem.
- Bun. - Mulţumesc.
Pot face ceva? Între timp?
Nu, nu. Mulţumesc, Martin.
De fapt, Martin…
Un profesor.
- Doamnă? - Aş vrea să angajez unul.
- Vreun domeniu anume? - Educaţie generală.
- O să vin cu cîteva nume. - Mulţumesc.
Şi, Martin, preferabil unul nu prea rigid. Cu simţul umorului.
Am înţeles.
Durerea mi-e cunoscută, Winston, dar asta a devenit intolerabilă.
Trebuie să fac o operaţie de corecţie.
Şi această "operaţie de corecţie" chiar trebuie să fie în Boston?
Acolo e cela mai bun om. Singurul om.
Sunt mai bine dotaţi în America să se ocupe de problemele cu vezica biliară.
Datorită dietei bogate în grăsimi pe care o au aici.
Lăsîndu-mă fără tine la întîlnirea cu Ike.
- N-o poţi amîna? - Nu, nu pot.
În plus, deja ţi-ai declarat
capacitatea de a conduce nava fără mine de ceva vreme.
În glumă, dragă băiete, cînd devii răsculat şi arogant.
Ştii cît de mult mă bazez pe tine.
- Ştiu. - Deci?
Dar tot aş vrea să te aud cum o spui din nou.
- Ce? - Aş vrea s-o spui din nou ca…
toţi oamenii care ascultă să poată auzi. Spuneai…
Că…
Mă bazez pe tine, Anthony.
Pentru ce?
Pentru judecata ta.
- Ce altceva? - Integritatea ta. Şi loialitatea.
Mai tare, te rog.
Da, în regulă! Da, am nevoie de tine acolo, Anthony!
Cred că toţi suntem de acord. Am nevoie de tine!
Iar eu am nevoie de operaţie, Winston. Acum miza e viaţa mea.
Îmi pare rău.
Dle prim-ministru. Dle prim-ministru?
- Ce-i aia? - Poftim, Charles. Aia.
Uite. Uită-te la asta. Îţi place poza mea?
E o rachetă. Într-o zi ne va duce în spaţiu.
Hai să continuăm.
- Profesorul Hogg, Maiestate. - Cine?
Colonelul Charteris a spus că îl aşteptaţi.
Da…
Unde e Mercur?
Sus pe cer, Charles. Acolo unde sunt şi celelalte planete.
- Maiestate… - Profesore Hogg.
În timpul noii mele vieţi zilnice,
trebuie să petrec mult timp singură cu oameni de stat.
Bărbaţi, ca şi tine, cu un intelect excepţional,
care au ajuns în vîrful profesiei lor
datorită inteligenţei şi abilităţii lor.
Sunt frecvente momentele
cînd discut agendele zilei
cu aceşti oameni şi mă simt…
într-o poziţie primejdioasă.
Oarecum în dezavantaj. Pentru că eu…
Nu pot ţine pasul cu ei.
Sau nu ştiu ce se ascunde în spatele la ceva.
Şi asta nu mai e viaţă.
Să fiţi neinformată şi în întregime la mila altcuiva.
Chiar aşa. Şi de-asta speram că m-ai putea ajuta să ştiu mai multe,
să mă simt mai puţin dezavantajată, să umpli…
Să umpli o parte din goluri.
Poate Maiestatea Voastră ar putea să-mi dea o idee în mare cît de departe a ajuns?
- Cînd? - Cu educaţia sa.
- În ce sens? - Ce examene aţi dat
şi le-aţi luat, pentru a ştii mai bine de la ce nivel să începem.
Diplomă de bacalaureat, de exemplu.
În regulă. Certificatul şcolar, atunci.
Nu.
Vreun echivalent al învăţămîntului particular, atunci?
Înţeleg.
Maiestatea Sa regina, doamnă.
Asta e o surpriză.
Cărui fapt datorez plăcerea?
Am venit pentru că am vrut să-ţi pun o întrebare legată de educaţia mea.
Ce e cu ea?
- Faptul că n-am primit una. - Ai primit.
Cusut, croitorie şi să recit poezii cu Crawfie.
Asta nu e o educaţie.
Scumpo, ai petrecut şi ani întregi discutînd cu prorectorul de la Eton.
Fiind învăţată despre Constituţie.
Ceea ce e mult mai mult decît ce-a primit sora ta.
Mamă! Vorbesc de o educaţie normală. În subiecte normale.
Ai primit o educaţie adecvată pentru o femeie de rangul tău.
Ceea ce-a eşuat complet să mă pregătească pentru viaţa pe care o duc acum.
Te-am învăţat cum să fii o doamnă, o prinţesă. Ce vrei? O diplomă?
Nimeni nu vrea o intelectuală sau un lector universitar ca suverană.
Vor o regină.
Da, o regină care e extrem de prost echipată
să aibă de-a face cu oamenii pe care trebui să-i întîlnească.
Ce-are asta de-a face cu mine?
Cum m-ai putut dezamăgi aşa?
Asta e o critică a intinctului meu matern?
Credeam că te vei gîndi de două ori înainte să arunci cu pietre.
Ce vrea să însemne asta?
Cu greu te văd lăsînd o urmă la capitolul ăla.
Asta nu-i cinstit.
În plus, credeam că am trecut de vîrsta
unde dăm lovituri ieftine părinţilor noştri.
Te-am educat aşa cum am crezut de cuviinţă eu şi tatăl tău.
De ce n-am forţat mai tare?
Nimeni nu ne-a sfătuit s-o facem. Asta-l include pe prorector.
Nu forţa ceva ce nu vine de la sine, dragă.
Asta am învăţat.
Toţi trebuie să ne acceptăm limitele în viaţă.
Asta e, cea de acolo. Asta e casa,
aparţinînd secretarului particular al reginei.
- Noua noastră casă. - Cît acoperă din parter?
Totul. Inclusiv camerele din spate.
Fetele vor fi fericite aici.
Acum, trebuie să plecăm.
- Nu vreau să ne vadă cineva. - De ce?
Păi, e lipsit de tact.
- Şi încă n-am primit slujba. - Ce zici de copacul ăla?
Blochează toată lumina.
Presupun că am putea cere să fie tăiat.
Vei întreba?
Nu înţeleg graba, dar… da, pot întreba. Discret.
Doamne sfinte.
Un atac cerebral, Bobbety, asta-i tot. Un atac cerebral minor.
Dar sunt pe drumul cel bun, îmi revin.
Nu-mi pari foarte întremat.
- Cine ştie? - Nimeni.
Şi nimeni nu poate ştii. Mai ales regina.
Poftim?
I-am promis că ţara va avea mereu un om sănătos la conducere.
Mă cunoşti, Bobbety, sunt un om de cuvînt.
Dar nu-i poţi ascunde asta.
Eşti şeful guvernului care conduce ţara în numele lui.
Crezi că nu va mirosi ceva
cînd nimeni nu apare la audienţa ei privată?
Palatului i s-a spus că am o răceală.
O răceală?
Jock, ai permisiunea mea să extinzi aia la gripă.
- Domnule. - Dar atît.
Şi cum rămîne cu întîlnirea cu Eisenhower în Washington?
Aoleo, cum nu mi se permite să zbor,
am rămas fără nicio opţiune.
- S-o amînăm? - Eşti nebun?
Situaţia cu ruşii e într-un echilibru delicat,
n-are nevoie de răceala mea.
Nu.
Trebuie să-l aducem pe Eisenhower aici.
Vezi, Tommy, nu există altă cale.
Ce zici de 12 iulie?
- Mă îndoiesc. - În regulă. Pe 13?
- Mă îndoiesc şi de asta. - Atunci pe 14.
Îi pot spune, Bobbety, dar nu mi-aş face mari speranţe.
Mă bazez pe puterea ta de convingere.
La revedere.
Scuze că vă deranjez, doamnă,
dar tocmai am vorbit cu lordul Salisbury la telefon
cu o cerere neobişnuită.
Preşedintele Eisenhower trebuie să se întîlnească cu prim-ministrul
în Washington la un summit săptămîna viitoare, dar dl Churchill a răcit.
O răceală urîtă, iar lordul Moran, doctorul său, i-a interzis să zboare.
Impresia este că întîlnirea este extrem de importantă,
aşa că strada Downing se întreba dacă i-am putea ajuta.
- Cum să-i ajutăm? - Invitîndu-l pe preşedinte aici.
- Unde? - Aici, dnă, la palatul Buckingham,
la un banchet de stat săptămîna viitoare.
Sentimentul este că, pînă atunci,
Winston ar trebui să fie recuperat suficient.
Plănuiam să merg la Sandringham.
Mi-e teamă că ar însemna să amînaţi asta cu cîteva zile.
Putem trimite o invitaţie prin ambasadorul nostru în Washington.
- Sunteţi de acord, dnă? - Da.
Atunci, dacă mă scuzaţi, ar trebui să trec la treabă.
Dragă Winston, Îmi pare nespus de rău să aud…
Ai o clipă, Tommy? Trebuie să vorbesc cu tine urgent.
Nu am. Mi-e teamă că am un banchet de stat de aranjat,
deci dacă e posibil să aştepte pînă mai tîrziu…
Cred că atunci cînd vei auzi, vei fi la fel de alarmat.
Se pare că Martin Charteris
te va înlocui ca secretar particular al Maiestăţii Sale, nu eu.
Poftim? Cine spune?
Spune Margaret Colville, soţia lui Jock Colville,
care joacă bridge cu Alice Jameson, doamnă de onoare,
care, după cum s-ar putea să ştii, joacă tenis cu Mary Charteris.
De ce naiba aş ştii asta?
În fine, sunt atît de siguri de numire,
- că Mary chiar s-a dus… - Nu-mi spune.
Pînă acum ca să vorbească cu grădinarul şef al Palatului
legat de tăierea unui copac din faţa geamului meu.
Da.
Cere-i lui Martin să vină să mă vadă, bine?
Asta dacă el şi soţia lui nu sunt ocupaţi să măsoare covoarele şi draperiile
pentru ceea ce e încă casa mea.
- Bun, e de acord. Treceţi la treabă. - Domnule.
Dragă domnule preşedinte…
- Ai cerut să mă vezi, Tommy? - Da. Ia loc.
Martin, lucrezi la palat de cîţi ani? De trei ani?
Aş fi crezut că după atîta timp ştii care-i mersul.
Înţelegi regulile, cum sunt făcute lucrurile.
Cred că ştiu.
E evident că nu le ştii.
Profesorul Hogg, Maiestate.
- Maiestate… - Profesore…
Ştiu că voiai să pregăteşti nişte tutoriale de natură mai generală,
dar se pare că voi avea nevoie de nişte cunoştinţe mai concrete mai întîi.
- Pe ce subiect? - Preşedintele Eisenhower.
Va veni aici în cîteva zile şi e de aşteptat…
să stau lîngă el şi să am o conversaţie cu el.
Deci trebuie să ştiu totul despre el şi ce-l interesează.
Complexul industrial militar, doamnă.
Poftim?
Şi ameninţarea lui asupra guvernului democratic. Asta-l preocupă enorm.
- Ceva mai uşor, poate? - Golf?
- Altceva? - Pictura în ulei.
- Mi s-a spus că pictează peisaje. - Nu o fac toţi?
Îmi poate da Maiestatea Voastră 24 de ore
să fac nişte cercetări şi să revin la dvs?
Da. Desigur.
A fost botezat, nu-i aşa? Chiar acum şase luni.
Da, cred că am citit despre asta. Un presbiterian.
- Crezi că l-au înmuiat? - Înmuiat?
- O scufundare totală. Într-un rîu. - Dacă eram parior, aş spune că da.
Pariezi?
Ocazional. La Derby, doamnă, şi la Grand National.
Cum te-ai descurcat anul ăsta?
La National, destul de bine.
Am avut-o pe "Early Mist" la pariu pe cîştigător.
Bravo ţie! Ai cîştigat cu 20 de lungimi.
Vă împărtăşesc admiraţia pentru dl O'Brien,
şi pentru tot ce face la grajdurile Ballydoyle.
- Cine? - Instructorul.
- Nu de asta ai pariat? - Nu. Doar îmi place numele.
Înţeleg.
- Revin în 24 de ore. - Mulţumesc.
"Îmi pare nespus de rău să aud că în ultimele zile"
"n-ai avut starea bună de sănătate obişnuită."
Nu e drăguţ?
"Şi că eforturile tale neobosite în numele acestei ţări"
"au avut ca rezultat această neplăcere temporară."
"Neplăcere temporară."
Cît de mult ştie mai exact?
pentru că, din tonul acestei…
Winston.
- Crede că e o răceală. - O răceală?
Da, o răceală. Dacă ştia adevărul, m-ar invita să mă retrag.
- Bun. - Un înlocuitor ar trebui găsit.
Înlocuitorul greşit, pentru că omul potrivit…
- Anthony. - …e el însuşi incapabil.
Prea multe cunoştinţe poate fi un lucru periculos.
Vrei să-mi spui că, în clipa asta,
ţara asta n-are un lider potrivit sau un lider adjunct?
Nu atît de tare.
- Dar… - Intră.
Veşti bune, dle. E un "da" de la Eisenhower.
Aveai dreptate. O invitaţie de la palat
s-a dovedit imposibil de refuzat pentru americani.
I-au schimbat programul şi vor face să funcţioneze.
- Dar astea sunt veşti minunate! - Nu coborî din pat, Winston!
- E minunat! - Nu coborî din pat, dragule.
Nu coborî din pat.
Dacă Ike vine aici, pot fi lider din nou.
- Winston. - Asta contează cu adevărat.
Eu şi Ike să ajungem în aceeaşi cameră, ca noi doi să putem…
Întoarce-te în pat.
…să începem construirea unei păci reale şi de durată cu ruşii!
De ce nu vrei să spui adevărul? Că te-ai luptat pentru viaţa ta,
şi să-i spui reginei?
Winston?
EISENHOWER Omul şi Simbolul
- Cît de grav e de data asta? - E imposibil de ştiut.
Mi-e teamă că acum trebuie să-i amînăm pe americani.
Da, fireşte.
- Şi să-i spunem reginei. - Nu. Nu, suntem prea implicaţi acum.
Dacă Eisenhower nu vine, să dea vina pe el, nu pe Winston.
Regina nu trebuie să ştie niciodată cît de multe i-am ascuns.
Pregătiţi-vă pentru inspecţie!
Scuze că vă tulbur, doamnă.
Mi s-a cerut din strada Downing să fiţi prima informată
că preşedintele Eisenhower nu mai poate părăsi Statele Unite,
datorită unei crize politice acasă.
Asta-i o uşurare.
Şi că prim-ministrul nu şi-a revenit încă după răceală.
Şi că nu va veni astăzi la audienţa privată.
Serios? Doamne!
Asta e a doua consecutivă audienţă privată la care lipseşte.
- Chiar nu-i stă în fire. - Da, nu-i aşa?
Eşti bine, Martin?
Maiestate, am avut ocazia
să mă gîndesc la generoasa dvs ofertă de a deveni secretarul dvs particular.
Şi mi-e teamă că trebuie să refuz.
De ce?
În cazul acesta, chiar cred că veţi fi mai bine slujită de Michael.
Nu, n-o faci.
- Doamnă? - Nu crezi asta.
Nici n-ai putea gîndi aşa. Pentru că pur şi simplu nu e adevărat.
Ai vorbit cu Tommy Lascelles?
- Doamnă… - Ai făcut-o.
Şi ce-a avut de spus?
Că ar fi trebuit să refuz oferta pe loc.
Că evident nu am respect sau înţelegere
pentru tradiţia şi protocolul palatului, şi că trebuie să fie Michael Adeane.
Serios?
Mă scuzi un moment, Martin?
Intră!
- Maiestate… - Uite, Tommy.
Nu există un mod plăcut de a o spune. L-aş prefera pe Martin.
- Şi e dreptul dvs, doamnă. - Da. Aşa am crezut şi eu.
Dar ar fi o greşeală.
- De ce? - Vă rog.
Există un mod de a face lucrurile aici.
O ordine dezvoltată de-a lungul timpului, a generaţiilor.
Iar individualitatea în Casa de Windsor,
orice abatere de la modul de a face lucrurile, nu trebuie încurajată.
Duce la catastrofe, ca abdicarea.
Abdicarea de la tron şi alegerea secretarului meu privat
- sunt greu de comparat. - Nu sunt de acord.
V-am slujit unchiul, după cum ştiţi.
Cu lucrurile mici începe putregaiul.
Cînd faci o dată un lucru greşit, e mai uşor s-o faci din nou.
Faci o dată un lucru unic, e uşor să-l repeţi.
Acum, în cazul unchiului dvs, a început cu dorinţa de a folosi
palatul Buckingham ca birou, şi York House ca şi căminul său.
Apoi n-a mai venit la biserică, a decis că vrea să vîndă Sandringham.
A concediat curteni care au slujit sub tatăl său
în favoarea unor înlocuitori mai tineri, mai servili.
Desigur, nimeni nu se aştepta atunci la abdicare,
dar egoul, îndărătnicia,
individualismul, putregaiul s-a instalat.
- Eu şi Martin avem o înţelegere. - Nu voi nega asta.
M-ar face să mă simt ca şi cum aş avea
un aliat,
aproape un prieten, în ceea ce uneori poate fi foarte…
În fine…
Următorul în linie şi seniorul celor doi adjuncţi ai mei
şi moştenitorul natural e Michael.
- Omul tău. - Omul potrivit.
Dar, ca de obicei, decizia finală vă aparţine, doamnă.
Mulţumesc.
Tocmai am vorbit cu palatul la telefon,
cerînd o audienţă privată în după-amiaza asta.
Se pare că regina vrea să vă vadă, dle.
Pe mine?
Despre ce e vorba, Patrick?
- Nu ştiu, dle. - Nu-mi poţi da un indiciu?
Dl Colville, Maiestate.
- Aţi cerut să mă vedeţi, Maiestate? - Da, Jock.
Ai fost secretarul meu particular timp de doi ani înaintea lui Martin Charteris.
Am fost.
Şi am avut impresia că întotdeauna ne-am înţeles bine
şi că am putut vorbi deschis unul cu celălalt.
Da, desigur.
Şi să avem încredere unul în celălalt,
să vorbim deschis cînd apar chestiuni de importanţă reală.
Şi înaintea ca Maiestatea Voastră să mai spună ceva, daţi-mi voie să spun
cît de rău îmi pare.
A fost o agonie. Am încercat să-i opresc, le-am spus părerea mea.
Dar au fost foarte insistenţi să vă ascundem asta.
După al doilea, chiar eram decis să vă spun adevărul.
- Al doilea ce? - Atac cerebral, doamnă.
Dar au insistat din nou, ca toţi să tacă, să nu spună nimic.
Înţeleg.
Şi cine insista atît de tare?
Lordul Salisbury, doamnă.
Şi însuşi prim-ministrul. În rarele ocazii cînd era conştient.
Înţeleg.
Asta m-aţi chemat aici să discutăm?
Nu.
Te-am chemat aici să discutăm dacă ar trebui să-l iau pe Michael Adeane
ca secretar particular, în locul lui Martin Charteris.
Dar ceea ce tocmai mi-ai spus e mult mai important.
- Nu. - Da.
Bătrînul viclean, şi aşa mai departe.
E mai repede rău decît viclean, n-ai spune? Cumva neconstituţional.
- Ce veţi face? - Nimic, desigur. Asta e datoria mea.
- Să nu fac nimic. Să tac totul timpul. - Oare?
Din cîte-mi amintesc, şi iertaţi-mă, dnă, a trecut ceva de cînd am citit Bagehot,
dar în astfel de circumstanţe, nu e de datoria dvs să şi acţionaţi?
- Mă îndoiesc. Ar trebui să verific. - Cred că ştiţi cu exactitate.
Da, este.
Dar nu pot convoca, pur şi simplu,
cei mai inteligenţi şi formidabili bărbaţi din ţară
şi să-i cert, ca pe copii.
De ce? Dvs aveţi dreptul, ei au greşit.
Da, dar sunt mult mai inteligenţi decît mine.
La orice confruntare, m-ar înfrînge, m-ar depăşi în gîndire şi manevre.
Dar aici nu e vorba de educaţie sau inteligenţă.
Aici e vorba de integritate şi principiu.
Dnă, spuneţi că nu aveţi ce vă trebuie să vă luptaţi cu aceşti oameni.
Aveţi.
Aţi fost instruită ani întregi în cele mai fine puncte ale Constituţiei.
O ştiţi mai bine decît mine, mai bine decît noi toţi.
Aveţi singura educaţie care contează.
Deci ce m-ai sfătui să fac?
Chemaţi-i şi daţi-le o muştruluială zdravănă ca unor copii.
De ce-ar suporta asta?
Pentru că sunt englezi, bărbaţi şi elita societăţii.
O muştruluială zdravănă de la bonă e tot ce-şi doresc în viaţă.
Neconvenţional pînă la sfîrşit, profesore.
Mulţumesc, profesore.
Mi-e teamă că am nevoie urgent de ceva de la castelul Windsor.
Cel puţin cred că e la Windsor. Ar putea fi la Sandringham. Sau Balmoral.
- Sau ar putea fi aici. - Doamnă…
ETON - ELISABETA CONSTITUŢIA
Lord Salisbury, vă rog.
Dacă nu vă supăraţi, dle prim-ministru.
Doamnă…
Mi s-a adus la cunoştinţă
că, pentru o perioadă de timp săptămîna trecută,
prim-ministrul meu
a fost incapabil de muncă.
Şi ministrul de Externe.
Şi că ai conspirat să-mi ascunzi acea informaţie.
- Maies… - Nu, nu e treaba mea să guvernez.
Dar e treaba mea să asigur o guvernare adecvată.
Dar cum pot face asta?
Dacă miniştrii mei mint, conspiră şi-mi ascund adevărul?
M-ai împiedicat să-mi fac datoria.
Ai stînjenit şi ai păcălit funcţionarea adecvată a Coroanei.
Cum ai putut face asta?
Răposatul meu tată te-a preţuit enorm.
A crezut în expresia, "Istoria ne învaţă să n-avem încredere în Cecil".
Profund nedrept.
Poate nu.
Poţi pleca.
Dle prim-ministru.
Vă rog.
Dl prim-ministru, Maiestate.
Maiestate…
Winston.
Sunt doar o tînără, care abia începe serviciul public.
Şi n-aş fi crezut niciodată că voi ajunge să fac morală unui bărbat,
mult mai în vîrstă, şi care a dăruit atît de mult acestei ţări.
Totuşi…
ai fost la încoronarea mea.
Am fost.
Şi prin urmare ai auzit chiar tu că am depus un jurămînt solemn
să guvernez oamenii de pe domeniile mele
în conformitate cu legile şi tradiţiile respective.
Una din acele tradiţii
este ca prim-ministrul lor ales
ar trebui să fie rezonabil de sănătos, la trup şi la minte.
Nu e o aşteptarea scandaloasă, ai spune.
Nu.
Dar se pare că n-ai fost
sănătos la trup şi la minte în aceste ultime săptămîni.
Şi că…
ai ales să-mi ascunzi acea informaţie.
O decizie
care se simte ca o trădare, nu doar pentru legămîntul de încredere
dintre noi şi instituţiile pe care amîndoi le reprezentăm,
dar şi pentru relaţia noastră personală.
ÎNCREDERE
În 1867, Walter Bagehot a scris:
"Există două elemente ale Constituţiei:"
"eficienţa şi demnitatea."
Monarhul e demnitatea, iar guvernul, eficienţa.
Aceste două instituţii funcţionează
doar cînd se sprijină reciproc,
cînd au încredere unul în celălalt.
Acţiunile tale, încălcarea acelei încrederi
a fost iresponsabilă şi se poate să fi avut ramificaţii grave
pentru securitatea acestei ţări.
Sănătatea ta e mai bună acum?
- Este. - Bun.
Dar e suficient mai bună?
E mai bună pentru funcţia ta?
Te-aş ruga să te gîndeşti la răspunsul tău
în lumina respectului pe care rangul şi funcţia mea le merită,
nu ceea ce-ar putea sugera vîrsta şi sexul meu.
Doamnă…
Mă uit acum la dvs
şi-mi dau seama
că se apropie rapid momentul ca eu să mă dau deoparte.
Nu pentru că nu mă simt bine sau nepotrivit pentru a conduce,
ci…
pentru că dvs…
sunteţi pregătită.
Şi, prin urmare, sunt eliberat de datoria mea faţă de tatăl dvs.
Cu binecuvîntarea
şi iertarea dvs,
voi continua să servesc ca lider al guvernului Maiestăţii Voastre.
Maiestate…
E cineva aici?
Bună.
Unde ai fost?
Un meci de cricket caritabil pentru Asociaţia Naţională a Jocurilor de Teren.
Am petrecut o vreme la aerodrom, am făcut nişte rostogoliri.
Fără aprobarea cabinetului. Nu spune nimănui.
De ce eşti îmbrăcat?
N-ai auzit? Avem un banchet de stat în seara asta.
N-ai auzit? A fost anulat.
Hristoase! De ce nimeni nu-mi spune nimic?
Poate dacă erai aici mai mult…
Am citit două cărţi despre Eisenhower. Special.
- Chiar ai făcut-o? - Nu.
Arăţi drăguţ.
- Da? - Ceva e diferit.
- Ce? - Nu ştiu. Pari…
Te sfătuiesc să-ţi alegi cu mare grijă următoarele cuvinte.
Mai înaltă, cumva.
Sau doar m-am micşorat eu?
Nu e nimic micşorat la tine, dragule.
Unde te duci?
Am o întîlnire cu noul meu secretar particular.
- Doamne! Spune-i s-o şteargă. - Nu pot face asta.
Şi ce să fac în schimb?
Două opţiuni:
ori primesc nişte picioroane ca să ajung la noua mea femeie înaltă…
Sau?
Sau…
s-ar putea lăsa în genunchi.
REGINA
Maior Adeane, Maiestatea Sa vă cere ca întîlnirea voastră să mai aştepte.
- Înţeleg. - Pînă mîine.
Bun.
Traducerea şi adaptarea: Little Badger
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com
== Thanks goes to robtor == - www.addic7ed.com -