EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
11. MAI 1937
Ja?
Der har vi deg. Bare kom inn.
Jeg øver meg på morgendagens store begivenhet og kan trenge en erkebiskop.
Gjør du meg den ære? Ta det derfra.
"Er Deres Majestet villig til å avlegge troskapseden?"
Jeg er...
...villig.
"Vil du forfekte og bevare den, uan..."
"Uant..."
Uantastelig.
Det betyr at du gir et løfte som du aldri kan bryte.
Et overmåte hellig løfte.
Ja?
- Da er vi klare for Dem, sir. - Å, ikke ennå, Tommy!
Vi har ikke kommet til salvingen engang!
Du er nødt til å salve meg, ellers kan jeg ikke...
...bli konge.
Forstår du?
Når jeg berøres av den hellige olje...
...blir jeg...
...så blir jeg forvandlet.
Slik settes jeg i en direkte forbindelse med det guddommelige.
Forandret for alltid.
Og bundet til Herren.
Det er den viktigste delen av hele seremonien.
Så vi er pent nødt til å øve. Stemmer ikke det, erkebiskop?
"La dine hender salves av den hellige olje.
La ditt bryst salves av den hellige olje.
La ditt hode salves av den hellige olje.
Slik konger, prester og profeter før deg er blitt salvet."
- Du store. Den er virkelig svært tung. - To og et halvt kilo, sir.
For ikke å glemme vekten av det symbolske!
Det er et syn jeg hadde håpet at jeg aldri skulle få se.
Det er ikke så lett som det kan virke.
Det er nøyaktig det samme som kongen sa.
Jeg husker det.
Tror du jeg kunne få låne den i et par dager?
For å få øvd meg litt.
Låne den, ma'am? Fra hvem da?
Om den ikke er Deres, hvem tilhører den da?
INGEN RØK UTEN ILD
Vær stille, Anne.
Klare?
Lukk øynene, og åpne dem ikke før jeg sier ifra.
- Å. Noen anelse om hvor hertugen er? - Hans Kongelige Høyhet er ute og flyr.
Pappa?
I dag også?
Så, når er den store dagen?
Piloteksamenen? Om to uker.
- Ligger du fortsatt an til å sette rekord? - Ja, så vidt.
- Om jeg ikke gjør noe annet fremover. - Å, da vil du hate meg for dette.
Hva da?
Det er noe jeg vil at du skal hjelpe meg med.
Viktigere enn å få flysertifikatet raskere enn noen annen i britisk flyhistorie?
Ja, det er det. Jeg vil gjerne gi deg en plass i kroningskomitéen min.
- I hvilken egenskap? - Som formann.
Men du har allerede en formann: Bernard.
Jeg vil be hertugen av Norfolk om å gjøre plass til deg.
Jeg vil gi offentlig uttrykk for den tillit jeg har til deg.
- Du trenger ikke være overbeskyttende. - Jeg er ikke det.
Jo, det er du. Du synes synd på meg, og tilbyr meg en jobb bare for syns skyld.
Det er ikke det. Jeg vil bare at vi skal kunne tilbringe litt mer tid sammen.
Hva mener du? Vi er alltid sammen.
Nei, det gjør vi ikke.
Du bruker all din tid på å fly, og å spise lunsj med fremmede menn.
Noen få timer i uken, kjære.
Hva skal jeg ellers finne på? Bare vente mens du bedriver dronningting?
- "Dronningting"? - Ja. "Dronningting"!
Kanskje jeg vil ha din hjelp.
På samme smigrende måte som da du ba meg pusse opp Clarence House?
- Vel, du klarte det meget bra. - Jeg kjente meg som et fjols.
Pusling med gardinstoff og fargekart er en jobb for andre dronninger.
Hva ville det innebære?
Hertugen av Norfolk kommer til å styre butikken fra et organisasjonsperspektiv
samt ta seg av plasseringene og selve prosesjonen.
Men som komitéens formann kan du komme med egne forslag.
- Inspirere forsamlingen. Lede dem. - De kommer ikke til å høre på meg.
De gamle, grå herrene? Herrene med bart? De avskyr meg.
- De avskyr deg ikke. - Jo, det gjør de.
De behandler meg som en utenforstående.
En person uten betydning. Det gjør alle.
Full kontroll på alt, eller ingenting overhodet. Det er mine vilkår.
La gå.
Men ikke gå helt fra konseptene.
- Hva skal det bety? - Bare at du ikke må gå fra konseptene.
Det er kroningen, tross alt. En seremoni som har eksistert i 1000 år.
- Enkelte ting må få være som de er. - Ja, ja, greit!
Når flyttet dere inn?
Denne eiendommen tilhører byen Paris, forstår du.
Bystyret har heldigvis vært elskverdige nok til å la oss bruke boligen
for en meget beskjeden leie.
Så vi flyttet inn ved sommerens slutt.
Miss...?
De må ha blitt henrykt, Deres Høyhet?
Ikke "Deres Høyhet".
- Et sårt punkt. - Bare "hertuginnen".
Ikke "HKH", med andre ord. Så: "Ma'am".
- "Ma'am"? - Eller "Deres Nåde".
Hva fikk dere til å velge akkurat dette huset?
Det har en park på én hektar, hvilket gir oss litt privatliv.
Og det er stort nok til at vi endelig kan holde skikkelige selskaper, noe vi elsker.
Hertuginnen er meget flink til det.
Redaktøren vår forespurte også, som en del av avtalen,
at dere skulle gi leserne våre noen tips til et vellykket selskap?
- Gikk vi med på dette? - Det gjorde vi, kjære. De betalte ekstra.
Greit. Brede smil!
Perfekt!
Siden jeg har bakgrunn fra marinen,
har jeg ikke stor sans for utspjåket preg eller sterke lukter,
men jeg setter pris på et godt og ordentlig såpestykke.
Hvilke antrekksanbefalinger vil De gi dagens unge menn?
Samme hvordan motebildet ser ut, vil en skreddersydd dress i et vakkert stoff
alltid åpne dører der det trengs.
Er det den slags du er ute etter?
Nå er du meget heldig.
Ingen får slippe inn her, det er hans private værelse. Fullt av hemmeligheter.
Ikke hemmeligheter, elskling, men minner. Dyrebare minner.
Jeg tilbringer en liten stund her inne hver eneste dag,
for å meditere og erindre.
- Du store. Sekkepiper også? - Ja, jeg spiller selv.
Når han får hjemlengsel.
Og min yndlingslenestol.
- Og denne dokumentmappen? - Esken.
Som monark mottar man daglig en slik rød eske fra regjeringen.
Offentlige dokumenter. Dagens ærend. Alt som krever kongelig godkjennelse.
Dette var den siste esken jeg mottok mens jeg var konge.
Den inneholdt abdikasjonspapirene mine.
Her er mange bilder av Dem som konge, men ingen der De bærer krone.
- Hva skyldes det? - Jeg kom aldri så langt.
Jeg hadde aldri noen kroningsseremoni.
Jo, du, det glemte jeg helt: Jeg fikk en oppringning i dag fra sir John Weir.
- Hvem da? - Min mors lege.
Etter hans oppfatning, sa han, går det nok mot slutten for henne nå.
Min søster og jeg burde reise til henne.
Sammen med meg?
Nei, det er nok best uten.
Selv om hun skulle dø?
La oss håpe hun gjør det.
Jeg orker ikke å måtte ta to turer. Jeg må være sterk.
Min kjæreste kjære.
Og reise uten deg.
Til det kalde London.
Brutale London.
Infernalske London.
Skal vi knulle?
Her følger rikshoffmesteren, hoffmarskalken,
marskalken for diplomatkorpset samt hoffrevisoren, Deres Majestet.
Jeg har innkalt til møte da jeg har fattet en beslutning om kroningskomitéen.
Jeg ønsker at min mann skal fungere som formann for denne komitéen.
Det er ikke mulig, ma'am. Komitéen kan bare ha én formann.
Og så vidt meg bekjent, har jeg bare én ektemann.
Og hertugen av Norfolk forventer å få denne stillingen.
- Han er landets jarlsmarskalk. - Det kan så være.
Han er også vår utnevnte sjefsbutler.
Han vil være den 16. hertugen i rekken til å påta seg denne oppgaven.
Han tok seg av din fars kroning, slik hans egen far tok seg av din bestefars.
Og jobben med å ta seg av kroningen er det Norfolk-ætten som står for.
- Kan du ikke gi Philip en annen jobb? - Som hva da?
Hyre fotograf for anledningen?
Formannskapet er det han er ute etter. Med rett til fullt selvstyre.
Ergo er det også det jeg ønsker.
- Norfolk kan være viseformann. - Kan du ikke tenke over saken?
Det har jeg gjort, og jeg har fattet en endelig beslutning.
Takk skal dere ha.
Hertugen av Norfolk kommer selvsagt til å bli rasende.
- Ja, og raseri er noe Bernard er god på. - Hva ville Hennes Majestet foreslå?
Jeg stiller meg bak Bernards kandidatur, og fornuften vil seire til slutt.
Dronningen er ung.
Hun må lære det samme som enhver annen, ung hærfører.
Som er?
Hvilke kamper man bør velge å utkjempe.
- Bare si hva De vil at jeg skal gjøre. - Det samme som alltid, Tommy.
Nøyaktig som jeg ber deg om.
Jeg har også snakket med erkebiskopen av Canterbury,
som har gått med på å hjelpe oss med vårt andre, ømtålige problem:
Hertugen av Windsor.
- Når ankommer han? - I ettermiddag, tror jeg.
Gud hjelpe oss alle.
- Og når kommer du til å treffe ham? - I morgen, hadde vi tenkt.
Bra. Jo før, jo bedre.
- Vær tydelig overfor ham, Tommy. - Ja, ma'am.
Den mannen er som kvikksølv. Han glir gjennom den minste brist.
God ettermiddag.
Jeg er kommet tilbake til London for å besøke min mor, dronning Mary.
Og det gleder meg å si at helsen hennes er blitt vesentlig bedre de siste dagene.
Tusen takk skal dere ha.
Min kjæreste, elskede ene...
London er like vemmelig og infernalsk,
og fylt opp av mine hovmodige, avskyelige slektninger som den alltid er.
Jeg stikker innom min mor hver eneste ettermiddag.
Selv om det ikke virker like dårlig fatt som legene hadde forespeilet meg,
vil hun aldri igjen være i stand til å forlate sitt værelse.
Langt mindre gå ut blant folk.
Hva?
Ikke gå.
Jeg går ingen steder, mamma.
Bra.
Det er noe av det vanskeligste jeg noensinne har måttet utholde.
Å tilbringe så meget tid sammen med en kvinne som har vært så ondskapsfull
og umenneskelig overfor deg, min elskede, tærer voldsomt på meg.
Kom inn?
- Beklager å forstyrre, Deres Høyhet. - Hva gjelder det?
Erkebiskopen av Canterburys personlige sekretær ringte, sir.
Han ba om et møte mellom Dem og Hans Nåde.
Å? Om hva da?
Det sa han ikke, sir, men han håpet De hadde tid i morgen.
Jeg har et par ærend på programmet, men erkebiskopen kan komme til lunsj.
De foreslo faktisk å treffes klokken 16.00.
- Vel, la gå, da. Vi får by ham på te. - På Lambeth Palace.
Ja, selvsagt.
Siden jeg ikke lenger er konge, må jeg komme til dem.
- Takk skal du ha. - God natt, Deres Kongelige Høyhet.
Hans Kongelige Høyhet Hertugen av Windsor, Deres Nåde.
Du store all verden. Hva er dette?
- Et bakholdsangrep? - På ingen måte, sir.
Nei, bare en gjeng gamle venner som er kommet sammen
for å appellere til deg, ansikt til ansikt,
i håp om at De kommer til å gå med på å gjøre det vi alle ville mene at er...
Det eneste rette.
- I henhold til hva da? - Kroningsseremonien.
Hva med den?
Vi anerkjenner...
...at som en...
Som en del av dronningens nærmeste familie, har De rett til å være til stede.
Men vi føler også at en tilstedeværelse under denne hellige seremonien,
fra en som, samme hvor gode grunner han må ha hatt,
ikke mente seg i stand til selv å påta seg
denne forpliktelsen...
Enkelte vil mene at det kan sende ut helt feil signaler og virke meget opprørende.
For hvem da?
- For alle de involverte. - Jeg spurte ikke deg, Tommy.
Dette er Cookies verk, eller hva? Dette er dronningmorens verk!
Det bærer overtydelige spor etter hennes lubne, små fingre.
Hun ba deg ta drittjobben for henne, og du gikk med på det, erkebiskop.
Skam deg! Jeg vil delta om jeg så lyster, og det gjør jeg,
- og det samme gjør min hustru! - Det går dessverre ikke, sir.
Kongefamilien er selvsagt pålagt å overbringe en invitasjon til Dem,
en kongelig hertug.
Men de har ingen slik forpliktelse overfor hertuginnen av Windsor.
Og det er min plikt å meddele Dem, på vegne av kongefamilien
samt regjeringen som vi, i vårt arbeid, har stått i tett forbindelse med,
at hun ikke kommer til å motta noen invitasjon.
Dette er det rene vanvidd!
Forsagtheten og hevngjerrigheten kjenner i dette tilfellet ingen grenser!
Hele sytten år har forløpt siden tronfrasigelsen.
- Burde ikke fortiden få hvile snart? - Enkelte ting lar seg aldri glemme.
Hvem av oss kan vel, for eksempel, glemme Somme?
Våger du å sammenligne den kjærlighet og de bånd som jeg deler med min kone,
med nedslaktning i en verdenskrig?
Hvorfor ikke benytte en feiring som denne,
innsettelsen av en ny monark; en henførende, vakker yngling,
og selve symbolet på modernitet, forandring og fremskritt,
til å begynne med blanke ark?
Jeg vil mene at samfunnets dannelsespreg
kan måles i dets utvisning av toleranse og dets evne til å tilgi.
Dets svakhetspreg, likeså.
Stundom er man rett og slett nødt til å sette en grense.
Vet du, Tommy, du er en belastning for den institusjon du tjener,
og for det land som denne institusjonen tjener, likeså.
Jeg ville godtatt en lekse om å være en offentlig belastning fra mange, sir,
men ikke fra Dem!
Det er bare å erkjenne det: Dette er en eneste stor farse.
Dere kjente det entydige svar på det valg dere har gitt meg.
Det er det samme valget som besørget all denne vreden i første omgang:
Er jeg villig til å gjøre noe som krenker eller ekskluderer kvinnen jeg elsker?
Nei, aldri. Og av den grunn tenker jeg ikke å være til stede
under min egen nieses kroningsseremoni!
For hvem jeg alltid har vært en favorittonkel!
Og hun, må vite, var en av de som tok sterkest til orde for dette.
Sier du det, du? Vel, vi vet alle hvem hun har arvet den kaldblodigheten fra!
Og det var ikke fra min egen kjære, veike broder!
Det var ikke noe veikt over vår avdøde konge, sir.
Jeg snakker nok på vegne av alle i rommet når jeg kaller ham en helt.
Hør, hør!
"Ærede herre og erkebiskop,
for et troll du er.
Først når mannen ligger nede, viser du hvor modig du er.
Og hvor dårlig utrustet med kristen nestekjærlighet du er, især.
Du svin av en fordums tid!
Hvor full av floskler du er."
Et rim som ble tilegnet din svikefulle forgjenger i anledning min abdikasjon.
Jeg vil mene at det synspunktet er høyst treffende hva deg angår, også.
Om jeg skulle komme med en uttalelse, får jeg be deg lese gjennom den først?
Selvsagt, sir.
Jeg vet at det ikke er vanlig at noen regjerende monarker er til stede
under en kroningsseremoni.
Kanskje kan vi la det være gjeldende for forhenværende konger likeså.
Så jeg spares for den forlegenheten, og unngår at gribbene kaster seg over meg.
Det er en smakfull løsning, sir.
Og jeg er sikker på at kabinettet vil gi den sin støtte. Tommy?
Jeg skal gi Dem et svar når jeg har snakket med Deres Majesteter.
Vi fikk akkurat en oppringning fra Marlborough House.
Det gjelder Hennes Majestet Dronning Mary.
Min egen, elskede kjæreste.
Vel, så var det endelig over.
Mor ble sykere i løpet av ettermiddagen,
og tok til å få blødninger i løpet av morgentimene.
Legene pleiet henne med beroligende midler og morfin,
for å sikre at hun skulle slippe å lide.
Til slutt fikk hun dø mens hun sov.
Jeg ble selvsagt trist, men la oss ikke glemme
det vedvarende, sterke hat hun næret til meg, sin eldste, helt til siste slutt.
Jeg er redd det rant like kaldt blod gjennom hennes årer mens hun levde
som det gjør nå som hun er død.
Senere den dagen samlet alle medlemmer av familien seg,
for å avklare hvilke av hennes personlige eiendeler de næret størst ønske om.
Jeg fortalte Shirley Temple hva jeg hadde sett meg ut.
Jeg vil ikke være til stede når sjakalene gyver løs, så det var nok til liten nytte.
Hvilket sjofelt og smålig pakk mine slektninger vitterlig er,
og for en trist og uttørket ansamling hyener de fleste av dem nå er blitt.
Men jeg er trett av å snakke om dette.
Jeg lengter etter vårt fullkomne liv sammen,
langt borte fra det herjende og hakkende hoffet.
Jeg forguder deg, min kjæreste,
mer inderlig enn du noensinne vil forstå.
Og jeg er forbitret over at du ikke er her hos meg, som er din rettmessige plass.
Mens dronning Mary ennå levde, syntes noen av sporene
etter de storslagne regjeringstidene til dronning Victoria og Georg den femte
å leve videre sammen med henne.
Noe som igjen beviser at karakterstyrke er, og alltid vil være,
det britiske monarkiets mest sentrale fortrinn.
Hvor enn hun reiste, kunne hun ikke unngå å bli møtt av et bifall,
som stammet fra slik en dypt rotfestet hengivenhet og respekt.
Har du lagt merke til at denne begravelsen er prikk lik din fars?
Ingenting er annerledes. Ikke så mye som én detalj eller gjest.
Og hun anså alltid seg selv for å være
i dette vårt lands tjeneste, og hun tjente det trofast til sin død.
Så snart noen i denne familien kaster inn håndkleet, spør man seg:
"Greit, hva gjorde vi sist gang? La oss gjøre nøyaktig det samme nå." Altså...
Mens folkene som har kommet for å ta del i det hele, holdes utestengt.
Kroningen din skal ikke foregå slik. Du er en ung kvinne og symbol på en ny tid.
Du er en del av en moderne verden i fortløpende endring.
Jeg synes kroningen din bør reflektere akkurat det.
- Beklager, kjære. - Allmektige Gud, i Hans store nåde...
Av jord er du kommet, til jord skal du bli. Og av jord skal du igjen oppstå.
I visshet og i det trygge håp om oppstandelse til evig liv,
gjennom vår Herre, Jesus Kristus, som i sin rike miskunn har født oss på ny,
for å la oss formes i sitt salige bilde...
Mine damer og herrer...
Vi må gå.
God morgen.
Pass opp!
Hva vil være et egnet samlebegrep på noen forstokkede, gamle Etonelever?
En hjord? En flokk?
En stim?
Takk skal dere ha.
Mine herrer.
Jeg vil begynne med å uttrykke hvilken ære det er meg
å få samarbeide med alle de kloke hoder og store evner som er samlet her i dag,
idet vi nå har samlet oss for å organisere den best mulige kroning for min kone,
dronningen.
Vi kjenner alle omfanget av den utfordring vi har foran oss.
Alle verdens øyne hviler på oss, og vårt land sitter på utstilling, og vi
må vise oss fra vår aller beste side.
Under slike omstendigheter blir man fort fristet til å rulle ut den røde løperen,
og følge den presedens som fortidens staselige og vellykkede kroninger skapte.
Men om vi velger å hente inspirasjon fra fortiden, begår vi en feil, mener jeg.
Det er et ganske annet land som opplever denne kroningen.
De forutsetninger som var til stede før min svigerfars kroning for 17 år siden,
vil ikke lenger være gyldige.
Av den grunn mener jeg at vi må tilpasse denne seremonien deretter.
La oss gjøre den mindre prangende og mer inkluderende for alle,
og vise mer respekt og fintfølenhet overfor den virkelige verden.
Vi har en ny monark: en av en yngre generasjon, og en kvinne.
La oss gi henne en kroningsseremoni som står i behørig forhold til
de store forandringer som hun representerer.
La oss vise oss nyskapende og fremtidsrettede, på et tidspunkt
da en spennende teknologisk utvikling
åpner for muligheter vi knapt har kunnet drømme om.
Og i den anledning er mitt neste forslag...
Det er en aldeles utenkelig banalisering.
Hvor nærme foreslår De at disse kameraene skal befinne seg?
De vil bli plassert på en meget diskret avstand.
Så, ingen nærbilder, sir?
Zoomobjektiver.
Nei, nei. Det hele skal gjennomføres med stor forståelse og ærbødighet
for denne spesielle anledningen.
Jeg har dog gjort meg et par generelle tanker rundt seremonien som sådan.
Hva?
Vi ser begge hva som er på ferde her: Et ungt par bedriver ekteskapelig lek
med de mest avholdte aspekter ved vår historie og sans for prakt.
Vår dronning ville ikke gått med på et eneste av disse radikale forslagene.
Fjernsynsdekningen er bare toppen av isfjellet!
Hun prøver å opprettholde ro og orden i eget sengekammer
ved å forfremme sin mann, så han skal føle seg lykkelig, travel og mandig nok!
- Det er det som skjer her nå, Winston. - Ja vel? Hva mer har han foreslått?
- Statsminister. - Deres Majestet.
Ikke si at dette dreier seg om min ektemann.
Jeg ba ham om ikke å gå fra konseptene.
Det er ingen som stiller spørsmål ved hertugens motiver,
eller hans oppriktige tro på det han står for.
Jeg skjønner. Han gikk fra konseptene.
Han har foreslått voldsomme endringer av en svært gammel og hellig
liturgi og tekst, som aldri tidligere er blitt endret.
De var fullstendig gjennomgående.
Om det gjaldt forretningsvirksomhet, kunne man applaudert.
Men dette handler ikke om forretninger, men om dronningmakten.
Og da er man nødt til å spørre seg:
Hva er formålet med dronningmakten? Hva er formålet med selve monarkiet?
Skal dronningmakten bøye seg for folkets vilje,
og la seg revideres og forklares?
Eller skal den fortsatt være hevet over slike jordiske bestemmelser?
Hva mener du?
Nei, ma'am. Hva mener De?
Dette er en avgjørelse som De selv må fatte.
Og vi vil så etterkomme Deres bestemmelser.
Greit nok.
- Hva er dette? Leker vi gjemsel? - Jeg ba deg om å ikke dra det for langt.
Her styrer jeg alt eller ingenting.
Fagforeningsmedlemmer og forretningsmenn? I denne kirken?
- Ja, om du ønsker å forbli på tronen. - En forkortet, fjernsynsoverført kroning?
Ja, om du vil unngå en revolusjon. Ikke glem at jeg har sett med egne øyne
hvordan et kongehus kan bli styrtet fordi det er i utakt med befolkningen.
Jeg forlot Hellas i en appelsinkasse. Min far kunne blitt drept,
og min bestefar ble det. Jeg prøver bare å beskytte deg.
Fra hvem da? Det britiske folket?
Du aner ikke hvem de er eller hva de ønsker seg!
Å, så nå er jeg bare en simpel utlending som ikke forstår seg på slikt. Greit nok.
Vil du ha en diger, overdådig seremoni mens resten av landet lever på rasjoner,
bare sett i gang! Men ikke kom til meg og klag,
når ditt eget hode og våre barns hoder settes på påler!
Når folket går sultne, trenger de noe som kan muntre dem opp.
Hvordan mener du at dette skal kunne oppmuntre dem om de ikke får se det?
Folket hyller monarkiet som noe som er hevet over dem: en inspirasjon, et ideal.
Å gi det innpass i deres hjem, og la dem bivåne det med middagen på fanget...
...gjør det mer demokratisk og lar dem føle at de tar del i det!
- Forstå nå det, da! - Ja, greit!
Greit. Jeg gir min støtte til fjernsynsdekningen.
Du vil ikke angre på det.
På én betingelse.
At du kneler.
- Hvem fortalte deg det? - Statsministeren min.
- Han sa du kom til å nekte. - Nei, jeg spurte bare!
Om det er rett, i den tid vi lever i, at dronningens ektefelle, hennes mann,
skal knele for henne, heller enn å stå ved hennes side.
- Du skal ikke knele for meg. - Men det er slik det vil fremstå og føles.
Jeg vil føle meg som en evnukk. En amøbe som kneler fremfor sin kone.
Du skal knele fremfor Gud og dronningmakten, som oss andre.
Jeg ser ikke deg knele for noen?
Fordi jeg allerede er nok tynget av den byrde jeg bærer!
Ikke spill ydmyk. Det er ikke slik det fremstår.
- Og hvordan fremstår det? - Som at du nyter det!
Du viser en lite tiltrekkende og så langt ukjent hang til autoritet og berettigelse.
Og du en så langt ukjent side av svakhet og usikkerhet!
- Er du min kone eller min dronning? - Begge deler!
Jeg vil være gift med min kone!
Jeg er begge, og en sterk mann tør å knele for begge.
- Jeg kneler ikke for min kone! - Din kone ber deg ikke.
Men min dronning forlanger det? Da ber jeg deg gjøre et unntak for meg.
Nei.
Kom igjen, de er her om et øyeblikk!
David! Du er kveldens vert, elskling!
Jeg kommer straks.
For sjette gang i Englands historie, er det en dronning som skal motta kronen.
En stor dag for det britiske folk,
som får oppleve disse nydelige timer etter krigens slutt.
Dronningen og hertugen forlater nå slottet i sin historiske karet,
og begir seg mot Westminster Abbey og folkemassene...
Greit, alle sammen. Hun er i ferd med å ankomme kirken.
I den forsmedelige, gullforgylte gallavognen sin.
Den ble bygget på 1760-tallet,
og er det mest ubehagelige fremkomstmiddel historien har sett.
OVERFØRING
En siste sjekk, takk, mine herrer.
- Vestdøren? - Alt klart ved vestdøren, sir.
- Triforiet? - Alt klart ved triforiet, sir.
- Det sørlige tverrskipet? - Alt klart der også, sir.
- Fremsiden av orgelet? - Alt klart der, sir.
- Triforium nummer to? - Alt klart ved det andre triforiet, sir.
Mine herrer: tre, to, én... Takk!
OVERFØRING
Vi ser henne nå vandre under Westminsters hvelving.
I skyggene lurer de sovende konger, soldater og poeter,
som gjennom flere århundrer har bivånet Englands storhet.
- Hvem er det? - Hva?
Å, det er lord Mountbatten. Hertugen av Edinburghs onkel.
Mannen som skuslet bort både India og sin egen kone.
Gjort til hannrei av Nehru, intet mindre!
Triforium nummer to: mot venstre, takk!
Lenger mot venstre. Lenger mot venstre.
Og frem kommer nå fire riddere av Hosebåndsordenen:
Hertugene av Wellington og Portland,
jarlen av Fortescue og visegreven av Allendale.
De bærer med seg den gylne baldakin som verner Hennes Majestet mot innsyn
under det helligste av alle kroningsseremoniens ritualer: salvingen.
Om tre, to, én...
Hvor ble det av henne?
Vi har nå kommet til salvingen.
Det aller helligste og mest høytidelige
og mest alvorstunge øyeblikket under hele seremonien.
Så hvorfor får ikke vi se det?
Fordi vi er vanlige dødelige.
Er Hennes Majestet villig til å avlegge troskapseden?
Det er jeg.
Vil du forfekte og bevare den...
"Uantastelig"?
Ja, det vil jeg.
La dine hender salves av den hellige olje.
La ditt bryst salves av den hellige olje.
La ditt hode salves av den hellige olje.
Slik konger,
prester og profeter før deg er blitt salvet.
Og slik Solomon
ble salvet til konge
av presten Sadok og profeten Natan.
Så vær også du salvet og velsignet,
og konsekrert som dronning over alle dine folk,
som Herren din Gud...
...har gitt deg i oppgave å styre og regjere over,
i Faderens og Sønnens og Den hellige ånds navn.
Amen.
Oljene og eden, rikseplet og septrene.
Symbol etter symbol.
Et ufattelig innviklet nett av mysterier og liturgier, forbeholdt de innvidde,
hvis grenselinjer er så utviskede
at ingen prest eller historiker eller advokat
noensinne har kunnet gjøre rede for dem.
- Det er helt vilt. - På ingen måte, det er aldeles sindig.
Hvem ønsker seg vel gjennomskinnelighet når de kan få magi?
Hvem ønsker seg vel prosa når de heller kan få poesi?
Om sløret trekkes til side, hva sitter man vel igjen med?
En ganske alminnelig ung kvinne med beskjedne evner og begrenset fantasi.
Men gi henne en sådan innpakning og salv henne med olje,
og hokus pokus, hva får man da?
En gudinne!
Gud signe dronningen! Gud signe dronningen!
Gud signe dronningen!
Og tenk, alt dette ga du avkall på.
Sjansen til å opphøyes til en gud.
Jeg ga avkall på dette for noe enda meget større.
Kjærligheten selv.
Jeg, Philip, hertug av Edinburgh,
kaller meg så din trofaste undersått, ved mitt legeme, liv, og jordiske høyaktelse.
Troskap og sanndruhet skal jeg vie deg,
og leve og dø for deg, og stå deg ufravikelig bi.
Så hjelp meg Gud.
Tekst: Hilde Jørgensen