EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
10. DESEMBER 1936
Gina! Gina! Ella!
- Gina! Carina! Ella! - Gina! Carina! Ella!
Gina! Carina!
Gina! Carina! Ella!
Hallo, Windsor, dette er Sentralen.
- Hører dere meg? - Klart og tydelig.
Gjør klar til testing.
- Tester nå. - Tester: fem, fire, tre, to, én.
Mamma.
Jeg er her for å komme med en aller siste innsigelse,
og for å bønnfalle deg om ikke å gjennomføre dette.
Jeg ønsker å tale til mitt folk. Det er min rett.
- Men du har forspilt den retten! - Det er visse ting jeg ønsker å få sagt.
I hvilken egenskap? Du er ikke lenger deres konge.
Som et privat individ.
Ingen vil høre uttalelsene til et privat individ!
Jeg må si meg uenig. Avisene har gitt meg sin støtte.
Den beste løsningen for alle, var om du tok farvel i det skjulte,
og i all stillhet, for dernest å forsvinne inn i natten.
Helst for aldri å vende tilbake.
- Det sa jeg ikke. - Men det var det du tenkte.
Innrøm det!
Elizabeth! Margaret! Inn med dere!
Vi sender fra Windsor Castle.
Her følger en viktig kunngjøring fra Hans Kongelige Høyhet,
Hertugen av Windsor.
For et par timer siden fullførte jeg min siste forpliktelse
som konge og keiser.
Og nå som jeg er blitt etterfulgt av min bror,
hertugen av York...
...skal mine første ord være at jeg erklærer min troskap til ham.
Noe jeg gjør av hele mitt hjerte.
- Kom så, piker. - Dere kjenner alle grunnene
som har tvunget meg til å gi avkall på tronen.
Det er blitt umulig for meg å fortsette å bære denne tunge ansvarsbyrden
samt gjennomføre mine forpliktelser som konge,
slik jeg selv ville ønske å gjøre det,
uten hjelpen og støtten fra kvinnen jeg elsker.
Det som dog gjorde min beslutning enklere, var den trygge visshet
om at min bror er forunt en ganske makeløs velsignelse...
- Bli med inn, begge to. - ...som også mange av dere besitter,
men som jeg ikke er blitt tilgodesett:
et lykkelig hjem, sammen med sin kone og sine barn.
Og nå har vi alle en ny konge.
Jeg ønsker både ham og dere, hans folk, glede og velstand.
Av hele mitt hjerte.
Gud velsigne dere alle.
Og Gud signe kongen.
Det holder, Charles. Gi deg nå.
- Lykke til, elskling. - Takk.
Og takk for alt dette. Det ser virkelig praktfullt ut.
Det er det første ordentlige hjemmet jeg har hatt.
- Tommy. - God morgen, Deres Majestet.
- Du har oppsøkt meg. - Ja, i grunn, ma'am.
Om De ikke har noe imot det,
kan vi gå gjennom kabinettdokumentene etter møtet med Deres Majesteter.
- Timeplanen Deres tillater 20 minutter. - Til papirarbeidet?
Nei, 20 minutter med Deres Majesteter, og siden går vi rett videre til papirene.
Og etter det?
Alt vil bli mer håndterlig når situasjonen roer seg igjen.
Mener du det?
I alle fall så snart slottet er Deres hovedresidens.
Så vidt vi har forstått, ankommer han Southampton i dette øyeblikk.
- Alene? - Ja, vi antar det.
Det er da noe.
Noen siste justeringer hva begravelsesseremonien angår.
Om De sier Dem enig, ma'am, tenkte vi at hertugen av Windsor
kunne slutte seg til hertugene av Gloucester, Kent og Edinburgh.
Men da vil de sitte på raden bak meg. Og puste meg i nakken.
Om De ville foretrekke det, kan vi øke avstanden med enda noen benkerader.
Noen sjanse for at det kan innebære at han havner på kapelltrappen?
Jeg er lei for det; jeg vet han er sønnen din.
En sønn som sa fra seg tronen og, i prinsippet, tok livet av min andre sønn.
Hvorfor ikke plassere ham der? Like ved statsministeren?
Takk skal De ha, ma'am.
"Sippeguri."
- At det var? - Det er det han kaller Winston.
Han og hans hustru benytter slike smålige og fæle økenavn på oss alle.
Jeg kan fortelle deg ditt, om du spør pent.
Nei, ellers takk.
"Shirley Temple."
Alt klart, sir.
Det er i en sørgelig anledning at jeg ankommer mitt hjemland.
Jeg har krysset Atlanterhavet for å delta i begravelsen til en elsket bror,
og for å trøste Hennes Majestet, Dronning Mary.
Jeg vil uttrykke min medynk med dronningmoren, som nå er blitt enke,
og hennes to døtre, i denne sorgens tid.
Takk.
- Ned der, se! - Greit, det holder. Tilbake på post!
Hans Kongelige Høyhet Hertugen av Windsor, Deres Majestet.
Kjæreste mor.
Stakkars Bertie.
Så ung...
Man kan bare være takknemlig for den tid man fikk med ham.
Så vidunderlig omtenksom og ivaretagende.
En engel i livet til sin mor, sin kone og sine barn.
Jeg tror virkelig ikke at han noensinne hadde sine egne interesser i tankene.
Han var i sannhet den perfekte sønn.
Jeg kan ikke engang forestille meg hvor vanskelig dette er for deg.
Vi har hatt deg i våre tanker og bønner.
"Våre"?
Du gjør klokt i å ikke nevne den kvinnens navn de neste dagene.
- Jeg nevnte ikke noe navn. - Antydningen var mer enn nok.
Om du sier det, så.
Jeg tilbyr deg dette som et velment, moderlig råd,
så du kan vende tilbake fra denne reisen med noe som ligner på respekt og gunst.
KONGEN
- Jeg hadde håpet at dette kunne vente. - Jeg er redd det ikke lar seg gjøre.
Jeg forstår.
Skal vi begynne?
Det øverste arket er bare en oversikt over eskens fullstendige innhold.
I dette tilfellet dreier det seg om en samling med fem krigsmakter. Og...
Det er denne? Og hva så med denne...
- La oss begynne med denne. - Ja, Deres Majestet.
- Da var han her! - Da var han her!
Ikke skynd deg, elskling. Han vil bruke en time på å komme frem til ytterdøren.
Og enda en time på å komme gjennom den!
Nå må du ikke glemme de to tingene vi snakket om.
- Det skal jeg ikke. - Barna får beholde mitt etternavn.
Og vi skal bo her i Clarence House, ikke i Buckingham Palace. Husk det!
Ja, jeg skal det.
- Og ikke vær nervøs. - Jeg er ikke det!
Du virker nervøs.
Vær tydelig. Si hvor skapet skal stå. Jeg vet at dette er Winston Churchill,
- men husk nå at du er... - Ingen.
...dronningen av England!
Ikke la meg bruke for mye tid!
Statsministeren, Deres Majestet.
Deres Majestet.
Jeg gledet meg slik til hver eneste tirsdag, og audiensen med Deres...
...kjære far.
Vår avdøde majestet var en helt.
Både for meg og for alle hans folk.
Takk for det.
Bare sitt ned, statsminister.
Jeg har bedt dem servere te. Eller noe sterkere, kan hende?
Å, kjære vene. Har ingen gjort rede for dette?
Monarken tilbyr aldri statsministeren forfriskninger av noe slag.
Ei heller en stol.
Den presedens som ble satt av din tippoldemor,
var å se til at vi forble stående, som medlemmer av det kongelige råd.
Å sløse bort tid er en alvorlig synd.
Og om jeg har lært noe i mine 52 år i det offentliges tjeneste,
så er det at intet problem er for omfattende, og ingen krise for alvorlig,
til at de ikke kan løses på en tilfredsstillende måte på 20 minutter.
Så...
Skulle vi ta fatt etter hvert?
Hun sitter sammen med ham nå.
Og jeg gjorde det ettertrykkelig klart hvor viktig det er
at hun og barna tar ditt etternavn.
Det er ditt navn likeså. Det er det navnet jeg ga deg.
Å ha Mountbatten som kongefamiliens offisielle navn,
og sørge for at din førstefødte, Charles, blir den første "kong Mountbatten"...
Det hadde vært litt av en prestasjon, hva?
Nå vil jeg gjerne diskutere kroningsseremonien Deres.
Ja.
Jeg har med meg et datoforslag, som er blitt hørt og godkjent i kabinettet.
- Om sommeren, håper jeg. - Ja, nemlig. Neste år.
Neste år? Hvorfor vente så lenge?
Det vil utelukkende være til din fordel.
Å la det gå en god stund mellom tiltredelsen og selve kroningen
var til svært stor nytte for din far.
Han fikk fem måneder på seg.
Du foreslår at jeg venter i 16 måneder før jeg blir kronet.
Ja.
Det ville tatt flere uker å lese gjennom.
- Uansett: takk for drinken. - Takk skal du ha, Jock.
- Sir. - Sir.
La oss ta utenriksdepartementet først, og overraske Anthony!
- Nå? - Ingenting.
Vi diskuterte slutten på rasjoner for sukker, smør og hvete,
situasjonen i Korea samt datoen for min kroningsseremoni.
- Jeg kom knapt til orde. - Mannen trekker jo knapt pusten.
- Du må avbryte ham. - Men det går ikke!
Ikke under en privat audiens.
Så, hva med problemstillingene som jeg ba deg om å ta opp?
- Jeg finner et passende tidspunkt. - Når da?
- Men hvorfor gjør han dette? - Hva da?
- Hvorfor vil han utsette kroningen min? - Hva er det du snakker om? Hva...
Elizabeth!
Jeg innser at vi har hatt visse uoverensstemmelser tidligere.
Om jeg får si det slik.
Men her og nå synes jeg at vi kun skal fokusere på det vi har til felles.
Dere har mistet en ektemann og en far, og jeg en bror.
La oss finne sammen i denne sorgen,
som likemenn som har mistet en vi alle holdt meget av.
Jeg blir værende et par dager etter begravelsen,
før jeg drar tilbake til New York.
Kan hende vil vi ha anledning til å treffe hverandre da,
til lunsj, eller til en spasertur.
Ja. Det vil jeg svært gjerne.
Deres Majesteter.
- Vi må gå, piker. - Allerede?
Ja, vi må til Westminster Hall.
For å se far.
Med denne familien vet du aldri om du er en del av det gode selskap.
Men når du ikke er det, levnes det liten tvil.
Da holdes du helt utenfor.
Hvorfor kan du ikke være høflig mot ham, mamma?
Slå en strek over fortiden.
Det er 16 år siden tronfrasigelsen, og han hadde et nært forhold til far.
Fordi den mannen er et uhyre!
Ansvaret som fulgte kongsgjerningen, tok livet av deres far.
Jeg vil aldri tilgi den egoisme og svakhet som lot ham frasi seg den byrden.
Han har ikke gjort noe som helst for denne familien.
La dere ikke narre av hans underdanige tone.
Han er bare høflig mot oss for å kunne tilrane seg de anselige finansielle bidrag
hans skamløse, fraskilte tøs trenger, for å opprettholde sin ekstravagante livsstil.
Jeg har snakket med advokatene, og vi har en liten overraskelse på lur til dem!
Min kjære, elskede Peaches...
Det sies at helvete er et hav av flammer.
Men det var et solløst, tilfrosset helvete
vi flyktet fra her i England.
Og for en gjeng med kaldblodige monstre min familie vitterlig er.
Så kjølige og stramme om leppene.
Så undersetsige og lite pene.
Så blottet for glede og kjærlighet.
Og slik Cookie behandlet meg, der hun så ned på meg bak sitt platte nesegrev,
var det så vidt jeg motstod fristelsen til å la henne få så ørene flagret.
Shirley Temple, som nå er i den posisjon at hun kan be sin mor om å tie,
evner dessverre ikke å tenke en selvstendig tanke.
Men jeg forholdt meg stadig høflig, da jeg lyttet til rådet du ga meg:
For å holde dem på vår side, og å beholde en fot innenfor...
...og se hva vi kan få ut av dette jammerlige sirkuset.
Kan hende til og med en økning av de økonomiske bidragene? Hvem vet.
Det er den eneste passende hevn,
etter den fornærmelsen det var å unnlate å invitere deg hit:
å tømme deres pengeskrin for å gagne oss.
Du er alltid i mine tanker,
og jeg teller ned minuttene til jeg igjen befinner meg i dine armer.
Med kjærlig hilsen David.
...og overgir derfor hans legeme til jorden.
For av jord er du kommet. Til jord skal du bli.
Og av jord skal du igjen oppstå.
I visshet og i det trygge håp om oppstandelse til evig liv,
gjennom vår Herre, Jesus Kristus.
- Hva er det for en tingest? - Det er noe jeg arvet etter min bestefar.
Keiser Vilhelm var som kjent ikke utrustet med en alminnelig fysikk.
Nei, det var denne uføre armen.
Ja, men han elsket å skyte, så ulike ombygginger var nødvendige.
De tilpasset ikke et gevær, de tilpasset en kanon!
De er en juksemaker, Hannover.
Jeg innser at bortenfor disse murene befinner det seg et land i sorg,
som må slite under en streng dagsorden av spartanskhet og rasjonering,
men hva kan man vel gjøre?
Dette virker kan hende meget storslått,
men ved å holde denne eiendommen og lokalsamfunnet rundt den gående,
yter vi i kveld vårt eget bidrag til den økonomiske situasjonen.
Så, la oss begynne med en skål.
- For vår avdøde majestet, kongen. - For kongen.
- Og vår nye dronning, hans etterfølger. - For dronningen!
Og for vår generøse vert, og det kongehus som nå står i hans navn...
For vår vert, og for kongehuset!
- For kongehuset Mountbatten. - For kongehuset Mountbatten.
Greit, kom igjen! Dette klarer du. Spark den til meg!
Spark den tilbake, gutt. Kom igjen.
- Den biter ikke. Bare spark den! - En midtstopper à la Burnley!
Spiller du fotball med din sønn?
- Når jeg får sett ham, ja. Og rugby. - Rugby? Det hadde vært noe!
Men han her vil ikke gjøre annet enn å drømme seg bort!
- Fatter'n strever visst litt, hva? - Kom igjen, vis ham hvordan det gjøres!
Greit, kom så, Charles. La oss gi deg noe å sikte på!
Den der har fløyet over oss i hele morges.
Rett mellom beina på ham!
Ja, de driver og tar flyfoto for et eller annet magasin.
Sier du det, du?
Jeg drømte alltid om å bli med i luftforsvaret.
Men Dickie sørget for at det ble marinen i stedet.
Han mente det ville sikre meg bedre forbindelser.
Med tanke på hvor du endte opp, fungerte det visst.
Kom igjen nå, Charles. Skyt hardt!
Jaggu ikke dårlig, Charles. Jaggu ikke dårlig!
- Nei, pappa, ikke inn i buskaset! - Å, jo, du!
Nei, pappa, ikke inn i buskaset!
Greit, lille Charlie, nå skal jeg vise deg her...
Kom igjen nå!
DRONNINGEN
Det var gement! Tommy Lascelles kom bort til meg i begravelsen, av alle ting,
og ba om å få et ord med meg, hvorpå han spør meg rett ut:
"Godskriver De dette?"
Jeg reiser helt tilbake hit, til dette landet som er som et åpent sår,
med forbud mot å ta med meg min kone, for å vise min kjære bror min aktelse,
og de forverrer en allerede traumatisk og smertefull reise med slike ydmykelser!
Tidspunktet var særdeles uheldig, ja.
Det er en skandale!
- Hvor meget er disse bidragene på? - Ti tusen pund i året.
Avtalen Bertie og jeg inngikk, innebar at jeg skulle gi avkall på alt,
gå i eksil og holde en lav profil, i bytte mot en pensjon
som åpenbart skulle vare ut hele min levetid, og ikke hans!
Liket var knapt blitt kaldt før Cookie skrudde av kranen. At hun våger!
Du kan ikke vite at det var henne.
- Selvsagt var det henne! - Og ikke kall henne det.
Hvorfor ikke? Hun er fet, tarvelig og ligner en kokke!
Ga de deg noen forklaring?
Jo, det kunne virke upassende om man oppfattet
at et fjernt medlem av kongefamilien ble belønnet slik, og fikk leve i luksus.
"Et fjernt medlem", du! Jeg var familiens øverste overhode! Kongen selv!
Nå får vi knapt endene til å møtes! Hver eneste dag er en kamp!
Du fører en meget staselig livsstil, så vidt jeg har hørt.
Kan hende bør du vurdere å følge din avdøde brors eksempel.
- Han levde meget enkelt, vet du. - Han ble født enkel. På alle områder.
Og hans enkle levemåte ervervet ham stor anerkjennelse,
som han også innprentet hos kvinnene i sin familie.
Som nylig brukte 70000 på å pusse opp Clarence House,
så vennligst ikke belær meg om vår nye dronnings "enkle levemåter".
- Det var hennes manns verk. - Hittebarnet?
- Ikke kall ham det! - Hvorfor ikke?
Jeg ville brukt hans rettmessige navn, om han hadde et.
Hans Kongelige Høyhet Prins Ernst August av Hannover, Deres Majestet.
- Han er her. - Hva?
Han beklager mangelen på forvarsel, men det gjelder et viktig anliggende.
La gå. Du får vise ham inn, da.
Kjære tante, tilgi denne forstyrrelsen. Jeg kommer rett fra Broadlands.
Hva har du bedrevet der?
Si ikke at dere var ute og skjøt bare én dag etter begravelsen.
- Nei, mein lieber Ernst! - Jakten var av meget begrenset omfang.
Og vi hadde din nylig avdøde sønn i våre tanker gjennom det hele.
Uansett, om kvelden samlet vi oss til felles middag.
Maten er vanligvis aldeles utsøkt ved Broadlands.
- Ja, enestående! - Spesielt anden, så vidt jeg husker.
- Med appelsiner. - Og rosiner dyppet i rom!
Å! Etter prøyssisk oppskrift!
Og de serverer en fremragende spätzle! Perfekt med ost og strøkavring!
- Ja, köstlich! - Fortsett, du nå.
Ja, so: Etter middagen begynte vår vert å skryte vilt og uhemmet
av at kongehuset ganske snart ville stå i hans navn.
For noe sludder.
Den kongelige fullmakt av 1917 etablerte "huset Windsor" som navn.
Min avdøde mann stod selv for bestemmelsen.
Men familienavnet Windsor ville kun bæres videre av mannlige arvinger.
Fremtidige kvinnelige arvinger ble ikke tatt med i beregningen.
De vil ta sin manns navn, som i dette tilfellet betyr...
Mountbatten!
Vel...
- Han fikk oss til å skåle for det. - Med hva i glassene?
- Champagne. - Så dere drakk champagne...
...dagen etter min sønns begravelse?
Kom inn.
Jeg måtte treffe deg.
Kom inn.
Da jeg kom hjem i går, fant jeg dette på kjøkkenbordet.
Hun har reist.
Alle eiendelene hennes er borte.
Jeg er så lei for det.
Nei, det er du ikke.
Nei.
Det er jeg ikke.
- Vil du søke henne om skilsmisse? - Nei, da ville jeg miste jobben.
Du får beholde jobben. Det skal jeg sørge for.
Jeg vil fortsatt være en fraskilt mann.
Men ikke den skyldige part.
Like fullt, med en plett på mitt rykte. Brennemerket av skandale.
Du ville også stått fritt.
Til å gifte deg på ny.
En dag.
Ja.
Der nede, takk.
Herregud. Gjem deg. Der borte. Kom igjen!
- Er det denne? - Ja, jeg tror da det.
- Nei, ikke den. Denne. - Akkurat.
Kom inn.
- Beklager at vi forstyrrer. Har du tid? - Selvsagt, sir. Bare kom inn.
Det er dette jeg vil diskutere med deg.
- Flyging. - Ja, sir.
Du er en erfaren luftfartsmann, og jeg har en idé.
Irettesett meg nå endelig om jeg tar feil,
men er ikke det å fly høyt der oppe det mest spennende som finnes?
- Det stemmer, sir. - Altså, mer spennende enn noe annet.
Det stemmer, sir.
Når man trenger gjennom skylaget mot dette klare blå, bortenfor det...
Dette store himmelrommet...
Stillheten, og denne altoverstigende skjønnheten...
Selv en ikke-troende ville kjenne seg nærmere Gud.
Jeg håpet du ville si det. Hvor kan jeg få opplæring?
White Waltham-flybasen har en god flyskole.
- Kan du følge meg? - Selvsagt, sir.
Vet du, min søster...
Cecile, min yndlingssøster, hun døde i en flyulykke.
De styrtet over Oostende under en storm. Hun var gravid i åttende måned.
Fødselen kom i gang mens de ennå var i luften, og senere fant de barnet
ved hennes side, blant vrakdelene.
En gutt.
Nytt tilskudd til uniformen, Peter?
Noen vi kjenner?
Jeg... nei.
Nei, vet du hva. Det har jeg ikke noe med.
Takk skal De ha, sir.
Du synes dette er moro, hva?
Ja!
Mr. Colville, Deres Majestet.
Deres Majesteter. Tommy.
Kom inn, Jock. Ta plass.
Vi har et bekymringsfullt anliggende som vi vil meddele statsministeren.
Det vedrører hertugen av Edinburgh.
Ma'am, det er kommet meg for øre at De har ytret et ønske om
at De og Deres barn skal beholde Deres ektemanns navn, Mountbatten.
Det stemmer.
Men det må ikke skje, ma'am. Dette ville være et alvorlig feilgrep.
Mountbatten var det selvvalgte navnet Deres ektemann selv tok
da han ble britisk statsborger.
Hans egentlige navn, trenger jeg vel knapt påminne Dem...
...var Schleswig-Holstein- Sonderburg-Glücksburg,
av kongehusene Danmark og Norge samt, aller nyligst, Hellas!
Jeg er en gammel mann.
Mange har stilt spørsmål ved min relevans,
og hvorvidt jeg fortsatt har noe å utrette.
Og svaret er at i det offentlige rom, så har jeg saktens det!
Og det er å få på plass en monark som er forberedt på å tiltre sitt embete.
Godt rustet og rede til sin gjerning!
Store ting har skjedd denne nasjonen
i de tider da hennes dronninger har sittet med makten.
Og De bør ikke være noe unntak.
Ja, jeg er dronning, men jeg er også en kvinne.
Og en hustru.
Til en mann hvis stolthet og styrke var noe av det jeg fant tiltrekkende ved ham.
Jeg ønsker å leve i et vellykket ekteskap.
Jeg vil endog mene at harmoni under vårt tak vil være i nasjonens interesse.
Har du tenkt over det?
La gå. Jeg skal diskutere saken med kabinettet.
Nei.
Du skal informere kabinettet om saken, statsminister.
Det er den tjenesten du skal yte meg...
...som gjengjeld for den jeg allerede yter deg.
Jeg vet at partiet ditt helst ser at du går av og gir plass til en yngre leder.
Mr. Eden.
Jeg vet også at ingen vil drøfte spørsmålet om din avgang
samtidig som du er opptatt med å planlegge kroningen.
Så, ved å forsinke min innsettelse oppnår du faktisk å holde på makten.
Hvilket får meg til å tenke at du, på sett og vis, står i gjeld til meg.
Så, om jeg går med på denne utsettelsen...
...kan du vurdere å gi meg din støtte,
hva spørsmålet om min manns etternavn angår.
Du kan gjerne også formidle til kabinettet
at min ektemann og jeg har tenkt å bli boende her i Clarence House.
- Men hvorfor? - Det er vårt hjem.
Og det er nylig blitt pusset opp i dyre dommer.
Buckingham Palace kan stadig være åsted for offisielle ærend,
men vårt hjem, vår private familiebolig, skal fortsatt være Clarence House.
Jeg skjønner.
Han ble nok litt overrasket over at jeg våget å gi uttrykk for noen oppfatninger.
Far lot seg alltid lede av ham. Men startstedet skal reflektere veien videre.
- Absolutt. Du må sette en standard. - Nemlig. Trekke opp en grense.
Han ville la kabinettet diskutere det, og jeg sa det ikke var noe å diskutere.
- Dette er bra for deg. - Nei, for deg.
- Dette var for din skyld. - Takk.
Deres Kongelige Høyhet, takk for at De kom!
Det skulle bare mangle, kjære Winston. Hva kan jeg bidra med?
Deres Høyhet!
Jeg diskuterte saken med kabinettet. Som forventet var svaret enstemmig:
- "Nei" til begge spørsmål. - Det vil hun ikke sette pris på.
Hverken avfeielsen av navneønsket eller flyttingen til Buckingham Palace.
Det er i sannhet et skrekkelig sted. Kaldt og lite innbydende.
Men det er det eneste rette. Den unge familien, med sine barn, bør bo der.
Det er selve kjernepunktet. Det er monarkens hjem.
- Vil du at jeg skal gi henne budskapet? - Det ville vært meget snilt av Dem.
Det er det minste jeg kan gjøre.
Jeg har ikke glemt hvorledes du forsvarte meg,
og kjempet på min side i den fryktelige stunden.
Jeg mener fortsatt at ingen mann burde straffes for sin kjærlighet.
Jeg snakket også på vegne av mange i befolkningen da jeg forsvarte Dem.
Det er meget snilt av deg.
Om jeg nå skulle bistå deg i å løse situasjonen med henne,
får jeg kanskje spørre om en gjenytelse likeså?
Fyr løs.
Legg inn et godt ord for meg hos den unge dronningen,
så hun gjeninnfører min økonomiske støtte. Hun styrer pengepungen nå.
Familien forventer at jeg avslår kommersielle oppdrag,
samtidig som de skjærer ned på min økonomiske støtteordning.
Ti tusen pund!
Det er simpelthen umulig å få endene til å møtes uten noe slikt.
At en tidligere konge skal måtte komme til meg og tigge om penger...
Det er allerede ordnet.
Det vil også by seg en liten anledning, like før kroningsseremonien...
...hvor du kanskje vil kunne mobilisere kabinettets støtte
til den ene ting som ennå ikke har stått i min makt, og som tynger mitt hjerte så.
Hva da?
En passende tittel til kvinnen jeg giftet meg med.
- Nei, sir. - Hennes Kongelige Høyhet.
Hun er, tross alt, gift med en forhenværende konge.
Hun er også en kvinne som har hatt tre ektemenn,
- som alle lever i beste velgående. - Men dette er hennes rett, Winston!
Jeg er fast bestemt på at hun skal tilkjennes dette og vises respekt!
Vil du kjempe vår sak?
- Bare én gang til? - Jeg har forsvart Dem så mange ganger.
Og hver gang har det kostet meg dyrt, og vært forgjeves.
Denne kjærligheten til henne har ødelagt alt.
Men det er kjærlighet, Winston.
Kjærlighet.
Det største som finnes på denne jord.
Hans Kongelige Høyhet, Hertugen av Windsor, Deres Majestet.
Deres Majestet.
Takk for at De gikk med på å treffe meg.
Takk for at du kom.
Vi tilbringer det meste av vår tid i Paris. Vi er blitt gitt et hus der.
Wallis ynder å holde selskap. Hun er meget flink til det.
Så stedet er alltid fylt opp. Vi har hunder også.
Virkelig? Hvilken rase?
Mopser. Davy Crockett, Trooper og Disraeli.
- Hvorfor velge akkurat denne rasen? - De minner meget om små barn.
- De trenger mye kjærlighet. - De har en snodig bjeffing.
- Ja. - Egentlig mer som en gneldring.
Og de er late. De bruker hele dagen på å sove.
- Ja. - Og de har meget luft i magen.
Ja.
Men det hjelper sikkert å åpne vinduet.
- Savner du det ikke? - Hva da?
Landet der du ble født. Menneskene her.
Ditt eget kjøtt og blod.
Vel, jeg hadde nok gjort det om de hadde godtatt kvinnen jeg elsker.
Men de gjorde ikke det, så da gjør jeg det ikke.
Så den tidligere kongen holder seg på avstand.
En avstand som ble meg pålagt. De ville ha meg ut av landet.
Og samtidig reduserer du oss alle til fæle økenavn.
Som "Shirley Temple".
Ja.
På grunn av krøllene?
Og veslevoksenheten.
- Og stjernestatusen. - Nå overdriver du.
På ingen måte.
Vi pleier å være bedre på dronninger enn konger.
Og jeg har en følelse av at De ikke vil være noe unntak.
- Jeg tenker iallfall å gjøre mitt beste. - Det samme gjorde jeg.
Du prøvde åpenbart ikke hardt nok.
Nei.
Du ba aldri om forlatelse.
Jo, overfor Deres far gjorde jeg det.
Overfor Deres mor likeså. Jeg kan vise Dem brevene.
Jeg mente ikke overfor dem, men overfor meg.
Dem?
Synes du ikke at jeg fortjener en unnskyldning?
Tror du ikke jeg ville foretrukket en oppvekst utenfor rampelyset?
Og unna hoffet?
Langt unna all kritikken og all oppmerksomheten.
Et enklere liv.
Et lykkeligere liv.
Som hustru og som mor.
En alminnelig, engelsk landsens kvinne.
Jeg er lei for det.
Takk skal du ha.
Du kan beklage på samme måte overfor min mann neste gang du ser ham.
- Synes han det er strevsomt? - Ja, litt.
Vel, noe annet ville vært rart.
I alle tilfeller, om jeg skal lykkes med dette...
...vil han og jeg trenge all den hjelp vi kan få.
Jeg er sikker på at De er omgitt av gode mennesker som kan tilby dette.
Ikke om de stadig befinner seg i Paris eller New York,
eller hvor det nå er du tilbringer din tid.
Ville De spurt meg til råds?
Ja, det ville jeg.
Spesielt siden jeg ikke lenger har min far å spørre.
Jeg ville visst at svaret var oppriktig.
Siden jeg også vet at innerst inne, og til tross for alt som har skjedd,
så bryr du deg svært inderlig.
Det gjør jeg.
Det har seg slik at der faktisk er to anliggender
der jeg gjerne skulle tilbudt Dem mine råd.
Det første angår Deres manns navn, og det offisielle navnet på kongefamilien.
Og det andre?
Der var du. Det er noe jeg gjerne vil diskutere med deg.
Nå må du ikke overreagere.
Jeg ønsker å ta flytimer.
Ja, jeg vet det.
Men tro meg, å bli pilot er noe jeg har drømt om hele livet,
og jeg tror jeg har funnet en lærer som er sprø nok til å ville ha meg som elev.
Peter, intet mindre. Peter Townsend.
- Hva er i veien? - Jeg må snakke med deg.
Om hva da?
De ser helst at vi ikke beholder navnet.
Mountbatten.
Hvem er "de"?
- Kabinettet. - De har ikke noe med dette.
Det har de nok absolutt, du.
Du er min kone. Loven sier at du skal ta mitt navn.
Sedvanen tilsier det, ikke loven.
En vane som praktiseres av så mange at den kunne vært loven. Dette går ikke!
Skal jeg være den eneste i landet hvis kone og barn ikke bærer hans navn?
Ikke gjør dette mot Dickie, han vil bli knust.
Du vet det. Du vet hvor viktig dette er for ham.
Jeg har fortalt ham at "kongehuset Mountbatten" er i boks!
Vel, det var en feiltagelse. Det stemmer ikke.
Navnet er nødt til å være Windsor. For stabilitetens skyld.
Det er mer også.
- Clarence House. - Hjemmet vårt. Hva med det?
Vi er nødt til å si det fra oss.
Den britiske monarkens hjem er Buckingham Palace.
Ifølge hvem?
Meg.
- Jeg trodde du avskydde det stedet. - Jeg gjør det. Det gjør vi alle sammen.
Så hvorfor gå med på dette?
Fordi de aller fleste råd tilsier det.
Det er poenget, Elizabeth; det er kun råd. Du er ikke nødt til å følge dem.
Jo, når de kommer fra regjeringen, så må man det.
Hva slags ekteskap er dette?
Hva slags familie?
Du fratar meg karrieren, du fratar meg mitt hjem, og du fratar meg mitt navn.
Jeg trodde vi var sammen om dette.
Velkommen hjem, ma'am.
Ærede lorder...
Jeg erklærer herved at det er meg en glede og et ønske
at jeg og mine barn skal tituleres og være kjent som
huset og familien Windsor.
Og at mine arvinger,
med unntak av kvinnelige arvinger som gifter seg, og deres arvinger,
likeledes skal bære navnet Windsor.
Tekst: Hilde Jørgensen