EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
"Min mann og jeg er svært rørt over mottagelsen vi har fått her."
- Ma'am? - Ja. Hvor mye tid har vi på oss?
Vi lander om ti minutter.
Nei. Martin?
- Vil det være en mikrofon der? - Helt sikkert, ma'am.
"For ikke mer enn 50 år siden..."
Min mann og jeg er svært rørt over mottagelsen vi har fått denne morgenen.
For ikke mer enn 50 år siden var Nairobi et primitivt sted...
...der ville dyr levde. Ellers var det ubebodd,
med unntak av noen få grupper med gjeternomader.
Men nå er det blitt en moderne og pulserende by:
En imponerende hyllest til menn og kvinner av alle raser,
som har gjort dette til et storslått handels-og finanssentrum.
Nå gjenstår det bare for meg å beklage på vegne av min far, kong Georg...
...som nok nærer stor misunnelse overfor meg, som har fått reise hit i hans sted.
Han blir sterkere for hver dag som går.
Og dere vil alle få se ham igjen veldig snart.
Deres Kongelige Høyhet, får jeg presentere:
Øverste leder for kikuyu-folket, Waruhiu wa Kung'u.
- Hallo. - Og Sironka, fra kipsigiene.
- Hallo. - God morgen.
- Lembui, fra masaiene. - Ja, hallo.
- Pelipel, fra turkana-folket. - Gleder meg.
Nei, du store, den har jeg også! Og den der, faktisk.
Du store all verden, den har jeg også! Se!
Nei, nå har jeg aldri... Hvem har du stjålet den fra, hva?
Uavhengighetstanken skyller som en bølge over kontinentet.
Deres støtte er viktigere enn noensinne.
- Ja, jeg forstår. - Du, for en flott hatt!
Det er ikke en hatt, det er en krone.
Pust dypt inn, Deres Majestet.
Og ut igjen.
Vel, vel.
Da jeg våknet i morges, følte jeg meg som en nytt menneske.
Den følelsen bør De nyte, sir.
Nyt hvert minutt, så lenge det varer.
Det har jeg da også tenkt.
Jeg vil dra rett til Sandringham så snart du gir meg klarsignalet.
Herved gitt!
- Kan jeg hjelpe Dem? - Jeg er ny her. Venetia Scott.
Det går fint, hun er sammen med meg. Kom så. Takk!
- Han er våken. - Ja, sir.
Han har faktisk spurt spesifikt etter deg.
- Statsminister? - Er det den nye piken?
- Ja, sir. Venetia. - Louisa?
- Venetia! - Venetia.
Har du fått høre skrekkelige historier fra dine kolleger nedenunder?
Få høre nå. Bare vær ærlig.
Det heter seg... at De kan være vanskelig.
Jeg kan være et monster. Nevnte de det?
- Ja, sir. - Og det stemmer.
Man må nesten være et monster for å kunne bekjempe Hitler.
- Fikk du boksen min av Jock? - Ja, sir.
Hva er oppi den?
- Vil De at jeg skal åpne den? - Ja, med mindre du har røntgensyn,
blir du nesten nødt til det, om du skal kunne si meg hva som er i den.
- Noen dokumenter om rasjoner. - Hva mer?
Noen dokumenter fra statskassen.
Noe fra utenriksdepartementet? Noe om Amerika og Sovjetunionen?
- Nei, sir. - Nei vel.
Da får vi begynne med statskassen. Les teksten høyt for meg.
Ikke bli bekymret om du ikke får noen respons fra meg.
Jeg går gjennom informasjonen i hodet.
- "Den økonomiske situasjonen..." - Hva?
"Den økonomiske situasjonen vi er blitt overdratt, er verre nå enn i 1949..."
...og på mange måter verre enn...
...verre enn i 1947 likeså.
Tilliten til Det britiske pund er svekket.
"Og våre siste beregninger tyder på at innen 1952..."
"...vil landet vårt oppleve et underskudd på sin betalingsbalanse til utlandet
på mellom 500 og 600 millioner pund."
Disse omstendigheten tatt i betraktning, vil jeg spørre hva statsministeren mener
om landets sjanser til å bedre denne utviklingen.
Vi må kvitte oss med ham nå, eller så taper vi det neste valget
samt makten gjennom hele den kommende generasjon.
Du må foreta deg noe, Anthony! Det er din tur nå.
Dette landet trenger en yngre og mer driftig mann.
Og hva mener dere at jeg skal gjøre?
Han er leder for partiet.
Og han ble utnevnt til partileder på vår anbefaling.
Jeg kan ikke bare skyve ham til side.
I så fall må du oppsøke den ene personen som kan det.
Velkommen til Sagana Lodge, ma'am.
Tusen takk skal du ha.
Hallo.
Er de til meg? Tusen takk skal du ha.
- Karibu. - Takk.
Etter sigende finnes det en stor avls- besetning med elefanter ved Treetops.
- Vi må komme oss tidlig av gårde. - Ikke altfor tidlig, håper jeg.
Hvorfor ikke? Hvilke andre planer har du lagt for vår lille ferietur?
Hvorfor antar alle at vi liker råflotte middager, kun fordi vi er kongelige?
Ser de ikke at vi er villmenn? Vi nøyer oss med skolemiddager og kantinemat!
Det går fint, du kan bruke fingrene.
- Philip. - Nei, vent, bare se her.
Ma'am.
Deres Kongelige Høyhet.
Kyss meg.
Kom igjen, da.
Hans Majestet vil være tilbake fra jakten klokken 16.00.
- God ettermiddag, sir. - God ettermiddag.
Hans Majestet lurte på om De ville ha noe imot
å delta i jakten ved Beecher's Club.
Nei, på ingen måte.
Området er dog fremdeles ganske vått etter uværet i går,
- men vi kan skaffe Dem noen støvler. - Ikke tenk på det.
- Hvilken skostørrelse bruker De, sir? - 44.
Men ridestøvlene mine var størrelse 45, og støvlene jeg brukte i krigen, var 46.
Du får tolke det som du vil.
Det meste av dette er et resultat av alderen.
Han beskjeftiger seg primært med det som angår Amerika og Sovjetunionen,
så viktige innenrikssaker...
...blir ofte nedprioritert.
Hva vil du at jeg skal gjøre?
Vel, som monark er det lite som står i Deres makt å gjøre,
fra et grunnlovsmessig ståsted.
Men som hans venn...
...som Albert Windsor,
er De den eneste jeg kan se for meg at han vil vurdere å lytte til.
Vel, akkurat det vil kunne by på problemer, er jeg redd.
All den tid jeg ikke lenger er Albert Windsor.
Den mannen ble tatt av dage av sin eldre bror da denne abdiserte.
Og Albert Windsor ville selvsagt elsket mer enn noe
å kunne si til sin gamle venn, Winston Churchill: "Ta et skritt tilbake."
La bena hvile, og la den yngre generasjon få prøve seg litt nå."
Men den mannen er ikke lenger blant oss, og tomrommet etter ham er blitt fylt
av Georg den sjette, som, viser det seg, er litt av en pedant,
som er like uvillig til å la en monark
legge seg opp i statsministerens affærer, som han er til selv å stille til valg.
Selv når det er i nasjonens interesse, sir?
I nasjonens interesse? Eller i Anthony Edens interesse?
Grunnen til at jeg gikk med på å gi deg en audiens,
var ikke for å høre dine klager om Mr. Churchill,
men for å formidle mine egne, hva deg angår.
Sir?
Statsministeren vil gå av når tiden er inne.
Inntil videre har jeg, i min rolle som monark,
rett til å bli spurt til råds samt til å oppfordre, og til å advare.
Det er bedre å smøre seg med tålmod,
og oppnå det man ønsker når tiden er moden for det,
enn å få hele mandatet i fanget når man ikke ennå er klar for det.
Jeg snakker nå av personlig erfaring.
Utenriksminister.
- Deres Majestet. - Sir.
Skal vi begynne tilbaketuren, sir?
Bare trå på gasspedalen, så ordner det seg. Takk.
- Må vi gå til fots herfra? - Philip!
- Ser visst slik ut, sir. - Tusen takk.
- Deres Høyhet. - Takk!
Jeg skal vise dere veien til Treetops.
Utmerket, takk. Gir du meg riflen min? Takk skal du ha. Og patronhylsene?
Jeg må be dere om å fortsette turen herfra i absolutt stillhet.
Ikke snakk med mindre det er helt nødvendig, og i så fall: snakk lavt.
Langs veien kan det bli nødvendig med håndsignaler.
Dette betyr "stans", og dette "stå stille".
Vi beveger oss i små grupper på én rekke, tre personer av gangen.
Nå, dette skal gå fint. Etter deg, kjære.
Sørg for å holde kun én armlengdes avstand.
Tembo!
Hvitt flagg!
Skynd dere!
Nei, men se på deg, da!
Gå langsomt bak meg.
De kaster ut stigen til dere mens jeg avleder ham.
Nei, nei. Du passer på prinsessen.
- Philip! - Kom igjen, Elizabeth. Nå!
Hold Dem inntil meg, Deres Høyhet. Grip tak i jakken min.
Det går fint, Elizabeth. Rolig nå, rolig. Hei der, hei!
Hei, du! Hei! Her borte! Her borte! Hei der!
Her er jeg!
Langsomt, Deres Høyhet.
Rolig nå, rolig. Hold deg her hos meg.
Bare fortsett, Deres Høyhet. Fort!
Hei der! Fokuser på meg! Her borte!
Trekk deg tilbake. Tilbake med deg.
Rolig nå.
Du er kongen her.
Flink gutt.
Herre Jesus.
- Unnskyld meg, gamle ørn. - Sir.
Hvorfor gjorde du det?
- For en forbannet tosk du er. - Det stemmer.
Takk.
- Jeg har tenkt litt. - Uff da.
Om nå fars helse skulle fortsette å bedre seg,
tenkte jeg å spørre ham om vi får dra tilbake til Malta.
- Så du kan gjenoppta karrieren din. - Mener du det?
Jeg vet du har savnet livet vårt der.
Det har jeg.
Vel, det har jeg også. Inderlig.
Jeg vil skrive til far.
- Nei. - Jo.
- Nei. - Jo da.
- På ingen måte. - På alle måter!
- Nei! - Kom igjen, bare ett.
- Jeg trenger bare et vått et. - Du nøyer deg aldri med ett!
- Å, jo! - Nei!
Tembo!
- Takk skal du ha. - Takk.
Karibu.
Alle som mangler, gi lyd fra dere nå!
God morgen, mine herrer!
Totalt åtte gevær i dag, og vi teller fra høyre, og legger til to for hvert...
...for hvert driv.
Så, om dere trekker én eller åtte,
ikke bekymre dere. Dere havner tidsnok midt oppi det.
To korte signal med hornet tilkjennegir at drivet er over.
Sett dere inn i bilene når dere er klare. Takk!
- Neimen, hei sann! - Plass til én til?
Alltid.
- Så... - Forsiktig med kløtsjen,
blikket på veien og ikke kjør for fort.
Jeg skal være varsom med deg, far.
Bravo!
Til stor jubel fra folkemengden ankom kongens bil,
som skulle frakte Deres Majesteter og prinsesse Margaret til flyplassen,
for et siste farvel med det kongelige reisefølget.
Prinsessen og hertugen bega seg så ut på sin reise gjennom Samveldet,
og nitten timer senere landet flyet med de kongelige i Nairobi.
Foran seg har de en reise på 5000 mil,
som vil se dem besøke fire kontinenter i løpet av fem måneder.
Var det ikke for hans sykdom, ville kongen selv gjennomført reisen,
som med dette nesten var i gang.
Herfra vil det kongelige paret reise til Sagana Lodge...
God morgen, Deres Majestet. Klokken er halv åtte, sir.
Sir?
Bli der.
Det smerter meg å meddele Dem at kongen nettopp er gått bort.
Nei, nei!
Kontakt utenriksministeren.
Og si...
"Hyde Park Corner." Han vil forstå.
- Er prinsessen blitt informert ennå? - Mener du vår nye dronning?
I så fall tror jeg ikke det.
Da foreslår jeg at vi gjør det før det havner i nyhetene.
Vi prøver stadig. Vi vet ikke nøyaktig hvor hun befinner seg for øyeblikket.
Vi forsøker å kontakte guvernøren i Nairobi.
Da drar vi!
- Vi er nødt til å sende det ut. - Nei! Vi har ikke fått klarsignalet ennå!
Tror du andre journalister andre steder i verden vil vente på noe "klarsignal"?
Jeg ble oppringt av BBC igjen.
Nyhetene er i ferd med å bli kjent. De kan ikke fortsette å holde dem tilbake.
- Og ikke noe nytt om prinsessen? - Nei, sir. Skal jeg si "ja" til BBC?
Ja.
Og Gud hjelpe henne.
De prøver å få start på motoren.
Alt de må gjøre, er å skru av viften, og så gi den tid.
Nei! La være!
Den er bare... Den er overopphetet. Kan jeg få den der? Takk.
Alt dere må gjøre...
...er å vente. Det går bra. Jeg var bilmekaniker under krigen.
Dette er London.
Det er med stor sorg at vi nå må komme med følgende kunngjøring:
Sandringham har bekjentgjort at klokken 10.45 i dag...
- ...for så å kjøre til Nanyuki... - "Nanyuki."
Ja, beklager. ...i en lukket bil, som ankommer 10.30.
Morris! Beskjed til deg fra Reuters.
- Ja? - Kl 10.45, beklager,
blir det en fremvisning med King's African Rifles.
Milde Jesus.
Hold linjen, er du grei.
Kl 13.00 kjører vi til Nanyuki flyplass og går om bord i East African Airways C47,
med planlagt avgangstid kl 13.30, til...
...over hele landet flagges det nå på halv stang.
Idet nyheten sprer seg ut til våre byer og landsbyer,
samles folkemengdene for å sørge over kong Georg VI.
Vi søker trøst i vissheten om at han tilbrakte sine siste timer
lykkelig omgitt av sin kone og sin yngste datter.
For det er som en hengiven familiemann at vi, som nasjon, vil huske ham best.
De vet det ikke ennå.
Sagana. Med en gang!
Takk.
- Karibu sana. Hvordan var Treetops? - Aldeles nydelig. Vi fikk se elefanter!
- Litt nylaget limonade? - Det låter herlig!
- Velkommen tilbake, ma'am. - Takk!
Da drar vi! Kjør i vei nå!
Klar? Ferdig? Kjør!
Prinsesse Elizabeth?
Prinsessen?
Her inne?
Mhesihimwa. Hertugen.
- Unnskyld meg, sir. - Hva er det, Martin?
Far
Den overveldende følelsen av sorg som næres hos hans folk denne dagen,
stammer fra deres respekt.
- Jeg har ingenting imot å... - Nei, nei.
- Hun bør få høre dette fra meg. - Ja, sir.
Kongen var ved sin vante helse da han la seg til å sove i går aften,
og sovnet stille inn i løpet av natten.
BBC bibringer dyptfølte kondolanser til Hennes Majestet Dronningen
og resten av kongefamilien.
Deres Kongelige Høyhet, denne delen av balsameringsprosessen
kan virke oppskakende.
Deres Kongelige Høyhet.
Til Dem, sir.
Oberst Townsend
De vil sende deg bort, men jeg lar det ikke skje.
Jeg vil be min mor om ikke å sende deg bort. Jeg lar det ikke...
Det går bra.
Du får ikke dra. Jeg lar deg ikke dra!
Får jeg et ord med Dem, ma'am?
Det ser ut til at Miss MacDonald unnlot å pakke en svart kjole.
Vi har gitt beskjed til London,
og De vil motta en kjole om bord på flyet før De stiger ut.
Jeg skjønner.
Og la meg advare Dem, ma'am. Det står et utall journalister utenfor.
For det meste kongehusreportere som ble sendt for å dekke reisen.
- Bør jeg komme med en uttalelse? - Det er ikke nødvendig.
Det ville hjelpe om vi kunne bestemme her og nå hva navnet Deres skal være.
Navnet mitt?
Ja, ma'am. Deres tronenavn.
Navnet De tar når De blir dronning. Deres far tok navnet Georg.
Selv om navnet hans egentlig er...
...var, mener jeg, Albert.
Og før han abdiserte, tok Deres onkel som kjent navnet Edward.
Hans egentlige navn var David.
- Hva er galt med navnet mitt? - Ingenting.
I så fall synes jeg ikke vi skal gjøre situasjonen vanskeligere enn den er.
Mitt navn er Elizabeth.
Da sier jeg: Lenge leve dronning Elizabeth.
Jeg er så lei for det med kjolen, ma'am.
Greit.
Si ifra når De er klar, ma'am.
Shauri mbya kabisa.
- Det er midt på natten! - Jeg fikk ikke sove.
Ingen i dette landet får sove.
Jeg vet at en ikke skal tro alt en hører...
Men?
Jeg snakket med Jock Colvilles hustru.
- Mary. Margaret. - Margaret.
Hun sa at Anthony dro for å snakke med kongen for ti dager siden.
Om hva da?
Han ga uttrykk for sin bekymring omkring din alder.
Ditt lederskap. Din manglende arbeidsevne.
- Og ba ham om å be deg trekke deg. - Det er ikke mulig!
Kongen ville aldri nedlate seg til slik troløs oppførsel.
Og Anthony ville aldri våget seg på det. Jeg har vært som en far for ham.
Jeg lærte ham opp i alle spillets regler.
Så får du la være å lytte.
Det er neppe så alvorlig.
Kom så, det er neppe noe alvorlig.
- Hva skriver du på? - Det er min minnetale for kongen.
Den går på luften i morgen, og de riktige ordene unnslipper meg.
- De håper nok på at du skal mislykkes. - Det vet jeg.
Alt annet enn noe plettfritt vil være en katastrofe.
Anthony, hva?
Jeg får ikke sove.
Nei.
Jeg er lei for det.
Du er lei for det?
Jeg er lei for det.
Jeg trodde vi skulle få mer tid på oss.
Ma'am?
Det er tre timer igjen.
- Hva tror du kommer til å skje? - Når da?
Når vi lander.
Hva vil skje da?
- God morgen - God morgen.
Statsministeren vil utebli fra morgenens møte.
Han er særdeles trett etter gårsdagens store følelsesutladning.
- Så, hvor er han? - Han sover fremdeles.
I hans fravær kommer jeg, som visestatsminister, til å lede møtet.
- Dronningens fly... - Vent nå litt, Anthony.
Om du nå skal lede dette møtet på vegne av statsministeren...
...bør du ikke sitte på en mer behørig plass?
Jeg synes ikke det er nødvendig.
Greit nok.
Dronningens fly befinner seg nå over Italia.
Det dro fra El Adem-flyplassen i Libya klokken fem i dag morges.
Beklager forstyrrelsen.
La meg bare si hvor trist dette gjør meg. Vi kommer ikke til å jobbe sammen mer.
Hvorfor ikke?
Jeg må si fra meg denne jobben til sir Tommy Lascelles.
Som monarkens privatsekretær er han min overordnede.
Nå må jeg tre til side og gi plass til mesteren selv.
Jeg er så lei for det, Martin.
Ma'am.
For et mareritt.
Charteris stod i det minste med én fot plantet i den virkelige verden.
Og han var din mann, vår mann, og stod på vår side.
Mens Tommy Lascelles...
...henger igjen i et land som tiden glemte.
- De ba om å få treffe meg, sir? - Det gjorde jeg.
- Vil du sette deg? - Takk, sir.
Jeg hadde forventet at du, som en følge av kongens dødsfall,
ville komme til, så snart et passende tidspunkt bød seg,
å gjenoppta dine forpliktelser i luftforsvaret.
Ja, sir.
Jeg nevnte dette for dronningen...
...altså dronningmoren, i dag morges. Og hun ba meg dernest, i all sjeldenhet,
om å spørre deg hvorvidt du ville revurdere denne forflytningen.
Ja vel, sir?
Hun følte at du hadde oppnådd en uvanlig tett forbindelse
til hennes nylig avdøde ektemann, og vunnet ikke bare hans tillit,
- men hele familiens tillit og gunst. - Takk for det, sir.
I lys av dette lurte hun på om du kanskje kunne tenke deg
å bli værende hos dem i en ny rolle: som revisor for dronningmorens husholdning.
- Jeg skjønner. - Et snilt og generøst tilbud.
Som seg hør og bør for enken etter en snill...
...og generøs mann.
Selv om dette er meget smigrende, forventer jeg at du vil avslå tilbudet.
Jeg frarådet henne å spørre, for å unngå
at Hennes Majestet skulle utholde et pinlig avslag.
- Hvorfor skulle jeg ikke takke ja, sir? - Nå stiller du feil spørsmål, Townsend.
Hvorfor skulle du godta det?
Du er en dekorert krigshelt, ennå i din beste alder.
Revisor i dronningmorens husholdning har ingen koblinger til militæret.
Du vil holdes borte fra din kone og dine barn.
Dessuten er vedkommende
du hadde et slikt uvanlig fortrolig forhold til, nå avgått ved døden.
Med mindre det er noe jeg ikke har fått med meg.
Med mindre det finnes en annen
som du også har et uvanlig fortrolig forhold til,
hvilket ville gjøre det mer tiltalende for deg å takke ja til denne stillingen.
- Jeg vet ikke hva De sikter til, sir. - Ikke det, oberst Townsend,
ektemann og far?
Nei, sir.
Du har antagelig fortalt deg selv
at siden ingen hittil har konfrontert deg med dette, er det ingen som vet om det.
Så tillat meg å avtvinge deg denne villfarelsen.
I de aller innerste sirkler, blant dem som tjener familien,
kan jeg dessverre meddele deg at rykter, stygge rykter,
og den mest ukledelige tisking, dreier seg om lite annet.
Jeg er dog klar over hvilken byrde slikt døgnet-rundt-tjenerskap
kan utgjøre for privatlivet til de som er i denne tjenesten.
Jeg er også klar over hvilke følelser som kan oppstå
gjennom en slik vedvarende nærhet til menneskene man jobber for.
Jeg vil dog svært nødig se deg feiltolke disse følelsene som noe annet.
Kan du takke dronningmoren for hennes generøse tilbud?
Det er meg en glede å kunne takke ja.
Det har ingen hast. Ta deg tid til å tenke gjennom dette.
Syttito timers arbeidsuke.
- Jeg vil du skal fatte riktig avgjørelse. - Det har jeg allerede gjort. Svaret er ja.
VELKOMMEN TIL LONDONS HOVEDFLYPLASS
- Mine herrer. - Winston.
Upåklagelig beregnet ankomst.
Det er den riktige.
Deres Majestet, jeg er blitt bedt om å gi Dem denne.
Samt denne, fra Hennes Majestet Dronning Mary.
Takk skal du ha.
Takk, Charteris. Jeg tar over nå.
- Takk, Martin. - Takk, sir.
Deres Majestet.
Martin.
Kjæreste Lilibet.
Jeg vet hvor glad du var i din far, min sønn.
Og jeg vet at du er like knust som jeg er over dette tapet.
Men du er nødt til å sette disse følelsene til side nå,
for pliktene kaller.
Sorgen over din fars død vil bli næret av så mange, så mange steder.
Ditt folk vil trenge din styrke og ditt lederskap.
Jeg har sett tre store monarkier bli felt på bakgrunn av sin manglende evne
til å skille mellom personlige behov og pliktfølelse.
Du kan ikke tillate deg selv å begå lignende feil.
Og mens du sørger over din far, må du samtidig sørge over en annen:
Elizabeth Mountbatten.
For hun er nå blitt erstattet av et annet individ: regenten Elizabeth.
Disse to Elizabethene vil hyppig være i konflikt med hverandre.
Men faktum er at dronningmakten må gå seirende ut.
Må alltid gå seirende ut.
- Er De klar, ma'am? - Takk, men jeg kan lede henne ut herfra.
Nei, sir. De må unnskylde, men dronningmakten har forrang her.
Stå klare, alle sammen.
Dette er London.
Tre, to, én.
Idet kongens dødsfall ble annonsert for oss alle i går morges,
ble våre liv gjennomboret av en tyngende og dyster tone,
som ga gjenklang både fjern og nær.
Den stilnet småpraten og trafikken som preger det tyvende århundrets byliv.
Den fikk utallige millioner mennesker, hele verden over,
til å stoppe opp og skue rundt seg.
Kongen var høyt elsket blant alle sine folk.
De største skjelvinger som denne øyen noensinne har kjent,
rammet oss i hans regjeringstid.
Aldri før, gjennom vår lange historie,
har vi vært utsatt for større risiko for invasjon og totalødeleggelse.
Vår avdøde konge, som valgte å påta seg kongemaktens tunge byrde
da han etterfulgte sin bror...
...gjennomlevde hvert minutt av disse krafttakene...
...med et hjerte som aldri ga etter...
...og en sjel som forble uforferdet.
Til slutt møtte døden ham som en venn.
Og etter en gledens dag med solskinn og sport,
og etter å ha sagt god natt til dem som elsket ham høyest,
sovnet han inn.
Slik enhver mann og kvinne
som etterstreber gudfryktighet og ingenting annet i denne verden,
vel håper å gjøre.
Men nå må jeg forlate
fortidens skatter, og vende blikket mot fremtiden.
Sagnomsuste har alle våre dronningers regjeringstider vært.
Noen av de største tidsalderne i vår historie
har utfoldet seg i skyggen av deres septer.
Dronning Elizabeth den andre,
i likhet med sin navnesøster, dronning Elizabeth den første...
...brukte ikke sin barndoms år på å nære konkrete forventninger om dronningmakt.
Denne nye elisabethanske æra
inntreffer på et tidspunkt da menneskeheten balanserer usikkert...
Vent.
...på katastrofens rand.
Jeg, som unnagjorde min egen ungdomstid blant de ærverdige,
urokkelige og fredfulle rikdommer som viktoriatiden hadde å by på,
kjenner godt på spenningen ved enda en gang å kunne påkalle...
...denne bønn, som også er vår nasjonalsang:
Gud signe dronningen.
Gud signe dronningen!
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Tekst: Hilde Jørgensen