Ćao, klinjo. - Ćao, tata. Dolaziš li uskoro kući?
Da, za sat vremena, tako nešto.
Šta se dešava? Gde je mama?
Mislim da se ne oseća dobro.
Znam.
Ne brini, poradićemo na tome da joj bude bolje. U redu?
Samo...
Razgovara sama sa sobom.
Slušaj. Doći ću vrlo brzo kući i učiniću
da mami bude bolje, obećavam. - U redu.
Vidimo se uskoro, druže. - Vidimo se uskoro.
Da li želite da još neko ostane prekovremeno?
Ne, moram da...
Moram...
Samo idite i zatvorite. - U redu.
Možda makar da svratite i pokušate da izvučete nešto iz njega?
Da, onda ne bismo zvali a na kraju bi možda... - Pole?
Videla sam nešto.
Ove stvari zaista počinju da ga opterećuju. - Pole!
Samo trenutak. Reci?
Nešto je bilo u sobi iza.
Kako to misliš 'nešto'? - Ne znam. Nestalo je.
Ester, stvarno moram da se pozabavim ovim, tako da...
Idi kući. - Budite oprezni kada budete odlazili.
U redu, dakle biću kući za oko sat vremena.
U redu. Da. Zdravo.
Ester?
Ne, ne, ne sada.
KADA SE SVETLA UGASE
Kakve su šanse da prenoćim ovde?
Slabe, nikakve.
Takve su.
Ne? - Ne. Idem da se istuširam.
Mogu li da ti se pridružim?
Već mirišeš na žensko, tako da...
Hej.
Maratonac? - Budan sam.
Nemoj da misliš da ćeš da ostaneš. - Beka...
Samo jednu noć? - Ne.
Izbacićeš me usred noći? - Bićeš dobro, nisi psić.
Mislio sam da sam ti dečko? - 'Dečko'?
Ko je spomenuo reč 'dečko'?
Ti si momak, jedini momak sa kojim se viđam.
Prošlo je 8 meseci. - Stvarno? 8 meseci?
8 meseci.
To te i zvanično stavlja na prvo mesto.
Ostaviću par farmerica ovde. - Ne.
Čarapu? Mislim, samo jednu čarapu.
Šta ćeš da radiš sa samo jednom čarapom?
Da li je to pristanak?
Ne! Gubi se odavde, radim sutra.
Želim da ostavim čarapu u slučaju da poželiš da me se rešiš.
Čarapa ne obavezuju!
U redu, razmisliću sutra o tome.
Možemo li da se složimo oko toga? - U redu.
Da li si još uvek tu?
Vidimo se sutra. - Znaš, u ovakvim trenucima bi mogla...
Volim i ja tebe.
Hej, seksi!
Dopadaš mi se. Puno.
Da li je to sve?
Ne, ima još jedna stvar.
Zamalo.
Mama?
Ne znam zaišta šta da uradim po pitanju toga.
Jako mi je žao ali stvarno ne znam.
Mama?
Hej, Martine, šta radiš? - Jesi li dobro?
Biću, samo treba malo vremena.
Da li smo te probudile? - Šta?
Moraš da se vratiš nazad u krevet, dušo.
Samo je odraslima dozvoljeno da tumaraju po hodnicima u ovo vreme.
Laku noć, Martine.
Ne javlja se.
Martine?
Da li postoji još neko koga bi mogli da pozovemo?
Samo...
Nisam znao da imaš brata. - Imam.
Vi ste Rebeka? - Da.
Ja sam Ema iz dečije službe.
Dodeljena sam Martinu posle smrti vašeg oca... - Očuha.
Pardon? - Bio mi je očuh.
Moj otac je otišao kada sam imala 10 godina i nije se vratio.
Da popričamo malo o Martinu. Kakav je kući? Da li je pospan?
Ne bih to znala, ne živim tamo.
Dakle, živi sa majkom u kući?
Da. - Kako se ona drži?
Uzima svoje antidepresive, ako me to pitate.
U redu, koliko je loša njena depresija?
Izvinite, da li je Martin dobro?
Držite me u neizvesnosti kao da je nešto ozbiljno.
Jutros je zaspao u učionici,
po treći put od prošle nedelje.
U redu, izvinite me.
Hej.
Došla si.
Jesam.
Nisam znao hoćeš li.
U redu.
Gde je mama?
Martine, znam da ti i tvoja mama prolazite kroz težak period,
i znam da ti je još teže jer ne možeš o tome
da razgovaraš sa njom.
Možda bi mogli da pokušamo da joj pomognemo?
Ako ikada budeš želeo da razgovaramo o tome, ja sam tu.
Ovo je razlog tvog odlaska, zar ne?
Ne, moj razlog je mnogo više komplikovaniji.
Idemo, odvešću te kući.
Tvojoj kući ili maminoj?
Tamo gde živiš.
Bićeš dobro.
Hajde.
Biće on dobro. - U redu.
Ostaćemo u kontaktu.
Stigli smo. - Mogla bi da mi dozvoliš da ostanem
kod tebe, barem na jednu noć.
Srećno ti bilo sa tim, druže.
Mislim da ti se ne bi dopalo tamo.
Imam te uvrnute i pomalo strašne postere na zidovima.
Samo mi je potreban san.
Možemo da popričamo o tome, važi?
Neki saveti u vezi mame? - Ti ne ulaziš unutra.
Ma, daj, zašto? - Zato što je luda.
Mama prolazi kroz faze kao i mi, samo joj daj vremena.
Da li se druži sa nekim?
Neko stalno dolazi. - Odlično. Ko?
Dajana.
Šta si rekao? - Njeno ime je Dijana.
Znam kroz šta prolaziš jer mi je to isto majka radila
kada je otac otišao. I imala sam jako ružne snove o Dijani.
Samo se o tome radi, u redu?
Ona nije stvarna.
Zdravo, Beka. - Zdravo, mama.
Zašto si ti kod kuće, gospodine? - Ona će ti reći.
Dugo nije spavao.
Možeš li ga kriviti?
Pol nam je bio sve.
Skoro sve.
Da li si bila kod terapeuta, mama?
Neću da idem kod stranca da bih pričala o svojim problemima.
Već sam to sve prošla, sećaš se?
Da, sećam se.
Koliko dugo ne uzimaš lekove?
Pardon?
Da.
Misliš li da volim što mi se dešava sve ovo?
Šta je sa Martinom? Da li pomisliš na njega?
Da li zaista želiš sa mnom da igraš na kartu loše majke?
Ti, od svih ostalih ljudi?
Da li znaš kako je podizati ga bez oca?
Pogledaj kakva si ti ispala.
Daću ti par dana.
I sve dok ne prestaneš da se ponašaš potpuno ludački,
Martin će biti kod mene.
Tako će biti, mama.
Možeš da me pozoveš kada ti bude bilo bolje.
Spakuj stvari. - Marti. - Već jesam.
Martine, ne, ne, ne. Martine, molim te.
Isplanirali ste ovo. - Idemo, Martine.
Niko ništa nije isplanirao, mama.
Vratiću se čim budem mogao.
Nemoj da zaboraviš da uzimaš vitamine. - Rebeka?
Šta se dešava? - Idemo kući.
Ne, ne, Rebeka! Molim te!
Izvini, mama.
U redu, tu smo. Možeš da legneš.
Ili kauč, ako želiš. - Ne.
Ovaj je dobar.
Kul.
Bože...
Ovo je bila tvoja ideja?
Na šta misliš? - Dovođenje deteta ovamo?
Da. Tamo nije bezbedno. - Pozvala si gospođu iz škole?
Zato postoje dečije službe. Upravo zbog ovakvih stvari.
On je moj brat. - A ona je njegova majka. - Pa?
Radiš li ovo da bi njemu pomogla ili da bi nju povredila?
Sada bi trebalo da odeš.
Znam da je već kasno,
tako da ovo možemo nazvati ponoćnom užinom.
Hoćeš da je hrkavo ili ne?
Hrskavo odgovara.
Možeš li da napraviš trougliće?
Da. Isti si kao starija sestra.
Još uvek volim tako. U redu.
Izvoli.
Dobra je, nije čak ni...
Izvini. Imao si čvor.
Rebeka? - Da?
Ako je mama luda, to ne znači da smo i mi ludi?
Ne.
Martine?
Šta to radiš dole?
Moraćeš da upališ svetlo, prekidač...
Da li ste Vi odveli Martina?
Šta? - Ko je to?
Ne možete to da radite.
Ona je labilna. To nije bezbedno okruženje za njega.
Gde je on? - Unutra je, oblači se za školu.
Razmislite o tome šta radite. - Jesam, i dovela sam ga ovde.
Ne govorim o ishitrenim reakcijama.
On ne može da ostane ovde. - Naravno da može.
Ne sa... Rebeka, dajte.
Znate zašto sam ovde? Ona me je zvala.
Dečije službe sada primaju naređenja od ludača?
Lično sam svratila da vidim da li je lucidna, i bila je.
Ali, znate šta, to tako ne funkcioniše.
Zašto?
Sofi je njegova biološka majka. Zakonski staratelj.
Oduzimanje starateljstva nad Martinom zahteva
tužbu protiv nje, odlazak na sud.
A to je dug i bolan proces. I samo prva polovina.
Da bi dobili starateljstvo nad Martinom morali bi da
dokazujete i Vaš dom i Vas kao zadovoljavajuću surogat majku.
Dve velike odluke koje morate da donesete.
Objava rata Vašoj majci, i...
transformacija u odgovornog staratelja za njega.
Spremni ste da uradite to?
Mogu da budem odgovorni staratelj.
U redu je. Uhvatio sam malo sna.
Sve će biti dobro noćas.
DIJANA
Hej.
Dobio sam tvoju poruku, o čemu se radi?
Možeš li da me odvezeš do moje mame? - Stvarno?
Opet sve Jovo nanovo? - Šta?
Ne, objasniću ti sve u kolima. Šta to radiš?
Mislim da treba da razgovaramo o prošloj noći. - Šta?
O izbacivanju jer sam bio iskren prema tebi?
Da... Izvini.
Bio si u pravu. Iskoristila sam Martina da se osvetim mami.
Hvala ti što si mi to razjasnio.
Možemo li... - Treba da se izviniš Martinu.
Ne tako ali ipak treba da mu se izviniš.
Moram da saznam više o Dijani.
Kučka je stvarna.
Čekaj... Ko je Dijana?
Mama?
Dobro, šta tražimo?
Tražimo mamu. Ako je nađeš izađi na zadnja vrata, razumeš?
Razumem.
SOFI I DIJANA MULBERI HIL, KALIFORNIJA
Pacijentkinja 283 primljena 6. oktobra 1984.
Pacijentkinja pati od jedinstvenog poremećaja kože
koji se manifestuje ekstremnom osetljivošću na svetlost.
Boravak pacijentkinje ovde je veoma problematičan.
Poznata je kao nasilna, i u poslednje je vreme opsednuta
pacijentkinjom koja boravi ovde na helioterapiji,
mladom devojkom Sofi.
Uvedite je unutra.
Ostavite je vezanu. Hvala.
Zdravo, Dijana.
Neka svetla budu ugašena.
Čuo sam da si opet bila nevaljala. Dijana, želim da se kloniš Sofi.
Ona je moja drugarica. - Zašto si je onda povredila?
Počela je da ozdravljuje.
Eksperiment 13.
Stanje kože pacijentkinje se pogoršalo.
Započinjemo eksperiment... - Držite je!
Povećajte voltažu. 1200 vati.
Gasite! Odmah!
Brete!
Odlazi.
Odlazi, Beka!
Neću biti opet oterana.
Jesi li dobro? Šta se desilo?
Idemo. Nema tvoje majke. Idemo.
Uspori. Uspori, uspori.
Sranje. - Reci mi šta se to desilo gore?
Ne znam...
Bila sam napadnuta. - Od strane čega?
Ne znam, ne mogu da objasnim.
Šta je sve ovo?
Dokaz. To je dokaz.
Znam, samo kažem da možeš da razgovaraš o tvojoj
sestri sa mnom. - Dobro je ona. Jesi li uzela vitamine?
Osećam se malo bolje.
Slušaj, znam da sam bila malo odsutna u poslednje vreme
i želim da to ispravim.
Šta kažeš na film uz kokice večeras? - Da, molim.
Dobro. Mislim da malo zajedničkog vremena je upravo ono
ono što nam treba. Za nas troje.
Mama?
Šta kažeš da budemo samo nas dvoje. Može?
Videćemo.
Kako si ti? - Dobro sam. Kako si ti?
Biću dobro. Hoću.
Nedostaje mi tvoj otac.
Činio je da se osećam jakom.
Da se osećam zaštićeno.
Mislim da mi treba da opet ponekad tako nešto osetim.
I tebi bi to dobro došlo. - Ja sam dobro.
Rebeka je jaka.
Rebeka glumi da je jaka. Ponekad i jeste ali
da ti kažem, kada su se pojavile nevolje, ona me je napustila.
A ja ne želim da se to dogodi i tebi.
Ponekad najsnažniju stvar koju moraš da uradiš
jeste da se suočiš sa svojim strahovima.
To je ono što mi je Ema rekla.
Da.
Mislim da si možda i u pravu.
Vratiću se.
Mama?
U redu je, vidi. U redu je.
Šta to radiš? - Pogledaj me. Veruj mi.
Ispričaću ti priču. - Mama, molim te.
To je bilo davno.
Imala sam drugaricu Dijanu.
Bila je tako drugačija. Tako posebna.
Pogledaj me.
Kasnije sam saznala da joj se nešto zaista loše dogodilo.
Ali novine, novine nisu bile u pravu. Ona je još uvek bila tu.
I konačno se vratila. - Mama, molim te, pusti me.
Ne, slušaj me. Vidi.
Ostavila sam je samu sve ove godine, napustila sam je.
Ali sada će ostati,
sve dok budem bila trezvena a ti budeš držao svetlo ugašeno.
Ne! - Martine!
Nemoj da pališ svetla!
Dajana, ne zna drugačije.
Ne, Dijana!
On ne razume, ne radi to namerno!
Martine! Ne radi to namerno.
Molim te, ne radi ovo.
Čekaj. Tvoja majka je bila u psihijatrijskoj ustanovi?
Da, izgleda da je tako.
Nikada nisi razgovarala sa njom o tome?
Nije ni ona.
Rekla bih da to nije nešto o čemu bi želeo da razgovaraš.
Šta kažeš na to da preslušam?
Ja još uvek ne znam ko je Dijana.
Ona je...
Postalo je gore.
Moramo u nabavku, dušo.
Da.
Možeš li da odeš do prodavnice? - U redu. Primljeno.
Vidimo se, Marti.
Želiš li sada da pričaš o tome?
Znam da mi ne veruješ,
ali Dijana je stvarna. Dirala mi je kosu.
Slušaj me.
Reći ću ti nešto
što mi niko drugi nikada nije rekao.
Verujem ti.
Ne znam šta je ona. - Rekla je da ne voli svetlo.
Dobro.
Pođi sa mnom.
Dobro.
Izgleda da je tvoj otac dosta istraživao
prošlost tvoje mame i Dijane.
Dijana je imala 13. godina kada je pronađena
zaključana u podrumu.
A njen otac je izvršio samoubistvo.
ONA MI JE U GLAVI Imala je veoma čudan poremećaj kože.
Postojale su priče o njoj.
Ljudi su imali običaj da kažu da je zla,
i da može da uđe u um čoveka, da ga promeni.
Odvedena je u psihijatrijsku bolnicu Mulberi Hil,
gde je upoznala mamu.
Mislim da je ušla u mamin um
i naterala je da misli da su drugarice.
Ali nisu to bile? - Ne.
Dijana je bila tu samo kada je želela da mami bude gore.
Prošla sam kroz to kada sam bila u tvojim godinama.
Kada je tvoj tata otišao? - Da.
Šta se desilo sa Dijanom?
Doktori su probali da je izleče eksperimentalnom metodom,
i nešto je pošlo naopako.
I ona je umrla.
Ali, ako je mrtva
kako može da nam radi ovo?
Ne znam.
Ali mislim da je mama njena jedina veza sa ovim svetom.
Mislim da, ako pomognemo da mami bude bolje, da joj um
ponovo bude jak, možda možemo prekinuti tu vezu.
Ne.
Dijana to neće dozvoliti.
Zašto to kažeš? - Zato što je to moj otac pokušao da uradi.
Dobro, stiže hrana.
Brete?
Ostani tu.
Rebeka.
Bože! Bože!
Mama, moramo da razgovaramo.
Šta?
Možeš li da nam ispričaš za Dijanu?
O čemu pričaš? - O tvojoj drugarici Dijani.
Martin mi je rekao da je bila ovde pre oko sat vremena.
Da. Ona je moja drugarica.
Da li je ovo ta tvoja drugarica Dijana?
Da li je to ona?
Odakle ti ovo?
Odgovori na moje pitanje. - Ne, ti odgovori na moje.
Upoznala si Dijanu u Molberi Hilu,
kada si odvedena tamo zbog tvoje depresije.
Jesam li u pravu? - Šta je važno kada smo se upoznale?!
Zato što je umrla.
Umrla je godinu dana posle ove fotografije.
Ne znam o čemu govoriš. - To je istina, mama.
Stani! Shvatam. Opet pokušavaš da ga odvedeš od mene.
Pokušavaš da ga odvedeš izmišljajući ove sulude priče.
Pronašla sam njenu smrtovnicu, objasni to.
One mogu biti lažne! Mogu biti lažne! Zvučiš suludo!
Da li je čuješ? - Znam, sve ovo zvuči pomalo suludo.
Mrtva žena se nalazi u ovoj kući!
I ti si je pustila, mama. Dozvolila si joj da ostane!
Jasno mi je. Shvatila sam.
Došla si zato što se osećaš loše jer si me napustila!
Jesam li u pravu?!
Nisam te čula, nisi dolazila da me vidiš kao što većina
ljudi radi, da li znaš koliko me to boli?!
A sada se ispostavlja
da sam trebala tako da ignorišem Dijanu sve ovo vreme?!
Ja nisam osoba koja će tako da ignoriše prijatelja!
Prijateljicu?
Mama, pričamo o mrtvoj osobi.
Dušo,
duhovi nisu stvarni.
Šta je onda ona?
Šta je onda ona?!
Noćas ćeš opet da prespavaš kod mene.
Ujutru ću pozvati dečiju službu.
Ne.
Kako to misliš 'ne'?
Znam da te dugo nije bilo ali ona je naša mama.
Sada smo joj potrebni više nego ikad.
Nisam ovde zbog nje. Ovde sam zbog tebe.
Ti si moj prioritet.
Ne mogu da je jednostavno ostavim.
U redu. Ali, ovde nije bezbedno.
Nigde nije bezbedno.
Koliko obično ostaje u njenoj sobi preko noći? - Mama?
Ne izlazi iz sobe do jutra.
U redu, prvi prioritet jesu mere predostrožnosti.
Bret i ja ćemo biti dole na kauču.
U redu? - U redu.
Zeliš li da su ti vrata otvorena ili zatvorena? - Zatvorena.
Čekaj.
Možeš li...
Možeš li da prespavaš noćas ovde?
Naravno.
Samo moram da odem i kažem Bretu. Odmah se vraćam.
Znaš da ne moraš da ostaneš. - Znam.
Martin želi da prespavam večeras u njegovoj sobi.
Da, njemu si sada potrebnija nego meni.
Da.
Još uvek želiš da ostaneš? - Osim ako ti ne kažeš drugačije.
Mada, biće prilično teško zaspati sa ovim upaljenim svetlima.
Verovatno misliš da smo svi ludi.
Znaš da ne mislim to.
Hvala ti.
Možeš i na ovaj način biti pored mene.
Ja ne idem nikuda.
Poslednja fioka. - Šta?
Poslednja fioka.
U komodi.
Isprazniću je za tebe.
Ozbiljno? - Ne. Možda.
Laku noć. - Laku noć.
Mama?
Ostaćemo preko noći.
U redu. Vidimo se ujutru.
Volim te.
Ostaćete?
Da.
Dobro.
Htela sam...
Htela bih da ujutru možda počnemo iz početka, ako se slažeš?
Da. Naravno.
Da li si ikada dobila nešto od tate?
Neko pismo ili...
Ne.
Izvini.
Volela bih da jesam, volela bih da jesi i ti.
Znam da me kriviš. Ja tebe ne krivim. - Ne, ne krivim te.
Njegov je bio izbor da ode, ne tvoj.
U redu.
TREBA MI POMOĆ
Sranje.
Rebeka? - Da?
Jesi li našla njen lek?
Ne.
Ali smislićemo već nešto.
Misliš?
Da, druškane.
Postaraćemo se da joj bude bolje.
U redu.
Spavaj.
Sranje.
Hajde.
Rebeka?!
Rebeka?
Beka?
Rebeka?
Beka?
Hajde.
Šta radiš? - Šta ti radiš?
Nemoj opet da mi ostaviš. - U redu. - Nikada!
Hej, u redu.
Ništa ne radi. - Šta bi to moglo da bude?
Zamka.
Upomoć!
Upomoć, Brete! Pusti nas napolje!
Upomoć!
Beks?
Pusti nas napolje! - Beks?!
Bret, zatvoreni smo ovde!
U redu, Beks. Drži se.
Gospođo Vels?
Ne! Ne, Brete!
Gospođo Vels? - Ostani na svetlu, Brete!
Beks, drži se.
Ne. Brete?! Brete?! Dođi!
On odlazi?
Ne.
Ne, on ne bi to uradio. - Ti si to uradila.
Ne! Hajde!
To neće izdržati još dugo.
Moramo da nađemo još svetla.
Rebeka?
Ima li koga?
Martine?
Dijana, gde si?
Rekla sam ti da ne povrediš moju decu.
Oni ne znaju drugačije.
Nemoj mi pretiti, Dijana.
Ne, ja trebam tebi, Dijana!
Ti ne postojiš bez mene.
Nešto treba da znaš...
Koliko ćemo morati da budemo ovde? - Ne znam.
Nema prozora.
Da.
Radim na planu. - Ja ti nisam od velike pomoći.
Ide nam dobro, u redu? Nastavi da pretražuješ kutiju.
Prijatelj baterijske lampe, ili tako nešto...
Lampa za pomoćno osvetljenje. Još uvek može da svetli.
Čekaj. Gde ideš?
Da potražim još neku. Održavaj vatru.
Moj bože.
ISTO KAO U BOLNICI
ZAROBLJENA OVDE DOLE U MRAKU
POKUŠAVA DA ODVEDE SOFI OD MENE
Idemo!
Videla sam je, ne nestaje od ovog svetla! - Pa?
Ako je vidimo barem ćemo znati gde se nalazi.
Možemo čak i da pokušamo da joj naudimo ovim.
Šta sada?
Mama! - Mama!
Umrećemo?
Ne, mi smo borci. Čuješ li me? Mi smo borci.
Unutra je! Moja devojka i njena porodica!
Vratite se u vozilo. Mi moramo da uđemo unutra.
Trebaju vam bateriske lampe! - Vratite se u auto, u redu?
Policija Los Anđelesa. Ima li koga?
Policija Los Anđelesa, prijavljeno nam je uznemiravanje.
Ovde smo! Ovde dole!
Upomoć!
Ako povrediš moju decu više nikada nećemo razgovarati!
Osvetljavajte.
Gospođo?
Pokažite se.
Odbij!
Endrjuz?
Bože. Jedinica 99. Šaljite pojačanje, policajac povređen.
Uzmite ovo. Drugačije nećete moći da je vidite.
Uzmite! - Ostanite tu. - Uzmite!
Moramo da idemo. - Ne, moramo po mamu.
Ne, moramo da idemo. - Ne idem bez mame!
Vratiću se po nju, obećavam. Hajde! - Odmah!
Beks.
Kreni! - Dođi ovamo, druže.
Vodi ga odavde.
Ne! Pusti me. - Imam te.
Rebeka! - Idemo po mamu.
Mama?
Odlazi.
Ili ću ti pokazati gde sam sakrila tvog oca.
Rekla sam ti!
Nemoj da povrediš moju decu. - Mama, ona je ubila tatu.
To ne može da mi naudi.
Ovo može. Ti ne postojiš bez mene. - Ne.
Mama, šta to radiš?! - Spasavam vaše živote.
Ne!
Mama!
Dođi, druže. Držim te.
Izvoli.
Vratio si se. - Naravno.
I ti si.
Da.
Nema više bežanja.
Ostaćemo ovde.
U redu je.
Ništa.
Uz vas sam, društvo.
Da...
Mi nikada nećemo otići.