- Mamma! - Det är ingen fara.
- Hon kliver över till andra sidan! - Nej.
Gör det inte!
- Titta inte! - Hon släppte.
Blinka om du kan höra mig.
- Hur länge har jag varit borta? - Tre dagar.
Dog jag?
Nej, raring. Du kommer att klara dig.
Är du säker? Har du sett ambulansanteckningarna?
Nej, men det står i din journal.
Du är allvarligt nedkyld och i chocktillstånd.
Du landade med fötterna först,
annars hade du krossats som om du landat på betong.
Du hade tur.
Vad heter du?
Har du familj i närheten? Vi måste kontakta dem omgående.
Vill du...
Nej, rör mig inte.
Okej. Jag rör dig inte.
Kan du berätta hur du fick de där ärren?
Säg åtminstone vad du heter.
Vem är du?
Jag heter Alice, raring. Sköterska på St. Louis Hospital.
Vad heter du?
Jag är OA.
Jaså? Vad roligt.
Ron...
Min mobil ringer. Vänta lite.
Ät innan det blir kallt.
Hallå?
Erica, jag pratar med min bror.
- Kan jag... - Du måste kolla YouTube.
- Kan du det? - Klart jag vet vad YouTube är.
- Jag skickar ett mejl med länk. - Vad...
- Vad får dig att tro det? - Gör det, bara.
Okej, jag har skickat länken.
Nance?
Har du fått den?
Abel!
- Mamma! - Det är ingen fara.
- Abel! - Hon klarar sig.
Hon kliver över till andra sidan!
Titta inte!
- Som hennes vårdnadshavare... - Jag har pratat med advokaterna.
- Hon svarar inte på det namn du angav. - Men vi vet hur hon ser ut.
Hon är i ett mycket svårt mentalt tillstånd.
Upprörd.
Hon försökte komma åt datorerna på intensiven.
Om hon är den ni tror att hon är,
bör ni veta att hon har ovanliga ärr på ryggen.
Sköterskan sa att de är svåra att se på.
Hon pratar inte med någon om vad som hänt, inte ens polisen.
Vi anser att hon bör vara inlagd.
Ursäkta mig. Får vi träffa vår dotter?
Vilka är de här?
Mamma?
Prairie?
Prairie.
Jag förstår inte.
Hon är vår dotter, Prairie, men hon har aldrig sett oss förut.
För sju år sedan, när hon försvann...
var hon blind.
- Är det här? - Ja.
Du är hemma.
Alla bilar?
Antar att någon har fest.
Herregud!
Hur har de...
Vi måste gå in.
- Jag måste backa. - Du kan inte backa nu.
Oroa dig inte. De är bara glada...
- Backa! - Att du kommit hem.
Tack.
Ur vägen.
- När Prairie försvann för sju år sen... - Ur vägen.
Var hon blind. Nu påstås hon kunna se.
De kallar det Michigan-miraklet. Här är hon. Prairie!
Vi är så glada att du är hemma. Visa ditt ansikte.
Är det sant att du kan se? Hur gick det till?
Välkommen hem!
- Prairie är inte ditt namn. - Backa undan.
- Här borta, till höger. - Vi är glada att du är hemma.
- Här är ett trappsteg. Okej. - Visa oss dina ögon.
- Vem tog dig? - Nancy?
Vet du hur hon fick synen tillbaka?
Abel, var det ett mirakel?
Det stämmer att vår dotter kan se igen.
- Vi vet inte detaljerna. - Vi fick veta det igår.
Tack!
Jag ingick i utredningen när du försvann.
Det är väldigt fint att få träffa dig.
Tack.
Vi ska bara ställa några frågor och du svarar så gott du kan, okej?
Kommer du ihåg någonting om vad som hände innan du försvann?
Jag kommer ihåg allt.
Minns du kvällen du försvann?
Jag försvann inte.
Jag var närvarande hela tiden.
Sju år, tre månader, elva dagar.
- Förlåt. - Det här går bra.
Vi kanske ska börja från andra hållet.
Vi börjar med bron.
Minns du hur du kom dit?
Jag gick länge.
Kanske...
Kanske dagar från...
Jag vet inte var... Ingenstans.
Tills jag kom till en väg och försökte få lift.
Till slut plockade en gammal kvinna i en dammig bil upp mig.
Vad heter hon? Var var det?
Hon tog mig till en plats.
Det fanns många människor där.
Alla var vilse.
Ett härbärge?
Jag vet inte.
Berättade du vem du var eller var du varit
eller att du ville komma hem?
Jag sa att jag var tvungen att gå, så de lät mig gå.
Jag fortsatte bara att gå.
Jag ville tillbaka.
Hem?
Till där du hållits fången?
Men jag visste att de var borta.
De andra fångarna?
När du säger borta, menar du döda?
Var det därför du försökte begå självmord?
- Det var inte avsikten. - Men du hoppade.
Jag försökte komma tillbaka till dem... Jag försökte hämta hjälp för att...
Du kunde ha ringt polisen från härbärget. De hade hjälpt dig.
- Det hade inte hjälpt. - Vi försöker bara hänga med.
Så de är inte döda?
Vi dog alla fler gånger än jag kan räkna.
Det får räcka nu.
Er dotter är fortfarande försjunken i sin upplevelse. Det är normalt.
Vi försöker igen om en vecka.
En förövare kan vi pressa.
Men vi kan inte tvinga ett offer att prata.
Homer.
Välkommen till OS 10. Voiceover på.
Kör Safari.
Du är inte ansluten till internet.
Finder-meny.
Det valda nätverket "Johnson" kräver ett lösenord.
Lösenord.
"Prairie" godkänns inte.
Lösenord. Var är det?
Var är det?
FÖRSVUNNEN
Hon sover.
Hon har gjort så här i några...
Kan du inte heller sova?
Jag slår vad om...
Jag slår vad om att det inte är någon utanför nu.
Jag vet att det här tar tid, och det är ingen brådska...
Men jag behöver veta något.
Hur kan du se?
Kan du berätta?
Nej.
Det kan jag inte.
Minns du när de byggde det här?
Det skulle bli det nya Crestwood.
Crestwood View.
Och de fick slut på pengar.
Får mig alltid att känna mig konstig.
Hur hamnade allt det här skräpet här?
Vänta. Titta här.
Ja, det är hon.
Jäklar. Det är Prairie Johnson.
Jag tror inte att jag kan komma igen.
Jag bet mig i läppen.
- Fick jag blod på kuken? - Nej, idiot.
Gillar du filmen som Jesse gjorde?
Ja, stunttricken är coola.
Ni har talang.
Hur filmade ni den blinda tjejen från floden?
- Hon är inte blind längre. - Galet.
Minns du när hon försvann?
Vi fick inte gå ut på typ tre år.
Gå inte ännu. Det är tidigt. Vi tittar på tv i sängen.
Du har en väldigt snygg kropp
och du luktar gott,
men vi har inget ihop.
Det är lugnt.
Jag gillar också någon annan mer.
Vem gillar du?
En kille i kören. Du känner honom inte.
I kören? Är inte de bögar allihop?
Jag behöver inte tala om saker för dig och vice versa.
Låt oss bara knulla.
Varför är det hål i väggen?
- Steve? - Ja.
Den där läraren, Broderick-Allen?
Hon mailade mig.
Hon använde ordet "mobbare".
Det låter som att du inte hållit vad du lovat.
Laga det.
Kommer du ihåg när vi låtsades att vi låg i riktiga sängar
och vi beskrev dem för varandra?
Jag ligger i en riktig säng...
Men jag har inte sovit en enda natt utan dig.
Jag är rädd, Homer.
Ibland tror jag att jag hittat på dig.
Det är därför jag behöver träffa dig.
För att vara säker på att du finns.
Jag lämnade dig inte.
Det skulle jag aldrig göra.
Jag kommer att hitta dig.
- God morgon, raring. - God morgon.
Du sa att du skulle ge mig Wi-Fi-lösenordet.
Just det...
"Telefon-och internetanvändning bör övervakas."
Det är för din egen säkerhet. Det är från sjukhuset i St. Louis.
De fortsätter med: "Dörrar bör alltid vara öppna."
Det är överdrivet.
Vi kan väl hålla oss till att inte låsa dörrarna?
Okej, hjärtat?
Av dessa är mer än 200 000 kidnappade av familjemedlemmar.
Bara cirka 115 av dessa
är kidnappningsfall som Elizabeth Smarts.
Kan hon återgå till ett normalt liv eller kommer upplevelserna...
Hej.
Har du Wi-Fi?
Det finns ingen elektricitet här.
Du bor i området. Kan jag få ditt lösenord?
Vårt internet funkar inte. Det är viktigt.
Jag vet inte. Fråga på övervåningen.
Kan inte bara sluta ta hormonerna.
- Jag räknar med dig. - Affärer.
Slösa inte min tid. Många vill köpa det här.
Vill du ha det eller?
Ge mig Demerolen istället.
Vad i helvete? Vem sa att du fick filma mig?
- Den filmar inte. - I helvete heller.
Du är Prairie Johnson, va?
Jag är OA.
Vad är det för namn?
Jag behöver internet.
Ge mig ditt lösenord, eller till ett hus bredvid mitt.
Var tror du att du är, Starbucks? Inte mitt problem. Stick.
- Ge mig lösenordet, bara. - Jag är inte skyldig dig något.
Stick, annars blir du hundmat.
- Ge mig min kamera. - Det är min kamera nu.
Betalning för att du störde.
Jag behöver inte reportrar och poliser i det här området.
Jag varnar dig.
Attack!
Sluta!
Våga inte, Buck!
Vad i helvete?
Bit inte min hund!
Du är snäll.
Du är okej.
Vänta.
Hur kan du se igen?
Kom igen, Axel.
Kom igen.
Galna jävel.
Du får inte försvinna så där, Prairie. Du skrämde oss.
Kalla mig inte det.
Vad vill du att jag ska göra?
Hjälp mig.
Du pratar inte med FBI...
Men du pratar inte med mig heller.
- Jag läste om trauma online... - Det skulle hjälpa om jag fick gå online.
Och hitta Homer?
Tittade du på filmen?
För att kunna hjälpa dig.
- Hör du röster igen? - Jag hör ingenting!
När du var liten och lärde dig att gå med käpp...
blev du för självsäker för fort.
Du ville springa.
Du sprang in i kanten på en vägg och slog upp pannan.
Minns du det?
Jag vet att du inte är mitt kött och blod...
Men när det hände...
visste jag att du var min dotter.
För jag kände det.
Det kändes som att jag också sprungit in i väggen.
Så känns det nu.
Det här är konstigt för oss båda.
Du har dessa...
Men du... är ingen främling.
Mamma, snälla.
Det är inte att jag inte vill berätta. Jag vill...
Men det skulle skada mig att skada dig.
Och det skulle skada dig.
Ge mig lite tid.
Akta.
Kom igen. Han är inte värt det.
Följ med
Hon svär att hon visste Nu svär hon på att det är borta
Hon ljuger och säger Att hon älskar honom
Kan inte hitta en bättre man
Hon drömmer i färg Hon drömmer i rött
Kan inte hitta en bättre man
Hon ljuger och säger Att hon älskar honom
Hördu! Stanna!
Jag hörde dig sjunga där inne.
Du flyttade väl precis till Crestwood? Vad heter du?
Miles.
- Jag måste kila. - Vad ska du göra med det där?
Du skulle kunna bli känd.
Jag vill faktiskt inte prata med dig.
Va?
Du retade en av mina vänner för att han är gay,
och nu hör du mig sjunga och allt är bra?
Det är inte som American Idol.
- Inget illa ment, men... - Jag fattar.
Miles?
Jag känner något bildas.
Inte en plan, men...
en känsla.
Jag träffade en kille som har något med det att göra.
Jag försöker föreställa mig dig i hans ålder.
Sexton, sjutton.
Vad gör du, knäppis? Det ser konstigt ut här.
En bärbar router.
Anslut den till din dator. Betalt och klart.
- Herregud. - Vill du att jag ska fixa det?
Ja.
Jag tänkte på en sak...
Har du sett Främlingar på tåg?
Nej.
Om folk inte vet att man har kontakt...
kan de inte lösa brott man begår för varandra.
Jag tänkte att jag hjälper dig om du hjälper mig.
Jag behöver hjälp.
Bra.
Tänker du koppla in den där?
Du är galen.
Okej.
Var är din mus?
Du använder den här.
- Och sedan Enter. - Jag fattar.
Öppna Safari. Sök på YouTube.
A-S-H-E-V.
Här är mitt problem.
Fort.
Min pappa vill skicka mig till Asheville för att typ få mig på rätt väg.
Ingen åker dit frivilligt.
- Försiktigt. - Mamma!
- Skada honom inte. - Mamma!
ELEVHÄMTNING
Kom igen. Fortsätt.
Gör honom inte illa.
- Mamma! - Jag hjälper dig.
Men jag har villkor.
Jag behöver fem personer.
Och de måste vara starka som du, och smidiga och modiga.
Och jag måste använda det övergivna huset som mötesplats.
- Visst. Vad du vill. - Och rör mig inte.
Jag gillar det inte.
Ingen beröring. Okej.
Kan du verkligen göra det?
Tja, Främlingar på tåg. Det är idén. Du måste göra din del först.
Okej.
- Vad hände? - Inget. Oviktigt.
Hon sa att hon gillar en kille i kören.
Kom igen.
Lugnt. Du borde ändå vänta tills ditt osynliga jag är mer utvecklat.
Va?
Du vet, det du längtar efter, de begär som du håller hemliga.
Jag började tro att du är okej, men du är ju körd.
Du lägger mycket tid på ditt synliga jag. Imponerande.
Hon tror nog att du saknar ett osynligt jag.
Jag har begär. Jag jobbar hårt.
Jag ska inte lära mig kinesiska imorgon och bli VD, men jag vill saker.
Som vadå?
Du vet, att bli någon.
Jag har ambitioner.
Jag ska bli tränare åt kändisar. Ha en egen show och produktserie.
Jag och Jesse har redan en YouTube-kanal.
Det där är om utsidan. Insidan då?
Vem fan frågade dig?
Vuxen, bor hos dina föräldrar, försökte begå självmord.
Hör upp, kära kunder. Utnyttja vår rea.
Ni kan spara 40-50 procent...
Säg att den här tjejen var orolig över min osynliga sida...
Vilket hon inte är, för hon vill bara knulla...
Men om hon var det...
Hur visar jag att jag har en?
Var försiktig med det där, OA.
Prova att blunda.
Oftare, eller...
Att vara blind var kraftfullt. Det fick mig att lyssna.
Och det fick folk att underskatta mig.
Långtråkigt.
Ja. Först är det tråkigt.
Du måste ha en vuxen frisyr.
Känner inte jag dig?
Jo.
Jag är en förälder.
Ursäkta. Jag har ett möte.
Jag tror att jag är ert möte.
Jag väntar på mr Winchell. Vi har varit i kontakt.
Jag är Steves styvmamma.
Självklart.
Sätt dig.
Jag har inte bett om det här mötet för att skuldbelägga er eller er man.
Men jag måste berätta att er makes son...
är ett så stort problem att jag måste be skolans styrelse
att relegera honom.
Kan ni förklara problemet?
Det framgick tydligt av mitt brev, men om jag måste...
Jag undervisar barn som vill lära sig, barn som vill bättra sig.
Om en störande, våldsam och ärligt talat hemsk elev
orsakar problem är det lugnt. Det kan jag hantera.
Men när han orsakar att hårt arbetande elever förnekas sin rätt till utbildning
måste jag sätta stopp.
Jag tror att han har stora psykologiska problem.
Det är ingen måttstock för mental hälsa att passa in
i ett samhälle som är så sjukt.
Det där är en väldigt smart slogan, mrs Winchell,
men jag kommer att avlägsna er son från den här skolan.
Okej.
Vad var ert första skäl?
Ursäkta?
Varför blev ni lärare?
- Det här handlar inte om mig. - Jo.
Det handlar om er och Steve, och pjäsen med två aktörer,
miljön är klassrum i många dimensioner genom tiden.
Jag förstår inte.
Steve kanske inte kan lära sig för att ni tappade bort ert skäl.
- Så befängt. - Kanske...
jag kan hjälpa er att minnas.
Ni förlorade någon. Någon viktig.
Jag har också förlorat någon viktig.
- Vem förlorade ni? - Mitt tålamod om ni inte slutar.
Var det er första kärlek? Eller en förälder?
Någon ni älskade som ung?
Ett syskon?
Vill ni prata klarspråk?
Ert psykfall till son slog en kille på halsen.
Offret anmälde det inte för att han var rädd för hämnd.
Luftstrupen är skadad och han kommer inte att kunna sjunga vid uppvisningen.
Så jag skiter i var hans våld kommer ifrån och varför.
Han får inte vara här.
Ni har rätt.
Och den här dimensionen vittrar sönder till våld och småaktighet
och girighet, och Steve är känslig nog att känna det och han är arg.
Han är arg och han är vilse.
För att nå honom måste ni lära er själv igen,
och ni bestämde någonstans på vägen att ni var färdig med det.
Det är för smärtsamt att vara öppen.
Jag tror att alla står inför samma hopplöshet.
Det handlar om vad vi gör med den.
Ni har rätt. Så vad tänker ni göra?
Om ni vill göra ert jobb relegerar ni mobbaren.
Fokusera på killen som sjunger som en ängel, men som inte behöver er.
Om ni vill vara en lärare undervisar ni Steve.
Han är den som ni kan hjälpa att bli en man.
Han är den ni har förlorat.
Han är ert första skäl.
Jag uppfattade inte ert förnamn, mrs Winchell.
Jag är OA.
Okej, räck upp händerna...
En berättelse om ett mirakel kom från Jefferson City idag.
Förra hösten förväntades Pershing Colleges stjärnspelare
vinna mästerskapstiteln åt Missouri,
när en olycka med nästan dödlig utgång lämnade honom förlamad och i koma.
Han rör sig inte.
Och medan de höll händer runt deras sons döende kropp
skedde ett mirakel. Han vaknade.
Du hade en så kallad nära döden-upplevelse?
Ja, jag dog efter olyckan, på sjukhuset.
Så du vet hur det känns att dö?
Ja. Jag antar det.
Men jag är tillbaka nu.
HOMER ROBERTS OM FJOLÅRETS TRAGISKA MATCH
Och jag kommer inte att lämna matchen på en bår i år.
- Så ska det låta. - Jag tänker ta ringen med mig.
Homer...
Var är du?
Du har ett viktigt telefonsamtal.
Jag kan inte prata just nu.
Du borde ta det här. Det är FBI.
Hallå.
Det där var som den spanska inkvisitionen.
Kan jag få prata i enrum?
- Självklart. - Tack.
Tack.
Det var som Världsrymden anfaller.
Broderick-Allen är som en annan person.
Jag behöver fem personer, och jag behöver dem ikväll.
Vi måste börja. Det lär ta tid.
Lugn! Vad pratar du om?
Främlingar på tåg. Gentjänster.
De måste vara starka och smidiga som du.
- Varför? - Jag ställde väl inga frågor, va?
Nej, du var cool.
Midnatt, det övergivna huset.
Och alla måste lämna sina ytterdörrar öppna.
Jag glömmer alltid hur galen du är. Ingen gör det.
- Det är så man blir bestulen. - Steve...
Jag har något jag måste göra ikväll.
Och med routern tycker jag att vi är kvitt.
Steve, du slog en kille på halsen.
Du sa inget om det.
Jag hänger i änden av ett rep. Jag borde ha fallit för länge sedan.
Och jag måste hjälpa en person.
Det är ett chansning, men du är stark. Det är därför jag valde dig.
Jag valde dig, knäppis.
Är du säker på det?
Midnatt. Fem personer. Du lovade.
Okej.
Få inte panik.
Mr Winchell?
- Ja, mrs... - Broderick-Allen.
Ja. Trevligt att se er.
Ursäkta,
jag brukar bara prata med föräldrar i klassrummet,
men jag ville säga att hon är en unik kvinna.
Hon lär förändra Steves liv.
Och jag vill att ni ska veta att jag vill hjälpa till.
Hans flickvän?
Nej. Er nya fru.
- Hans vadå? - Den nya mrs Winchell.
Jag är mrs Winchell.
Nancy, Abel, det är Winchells.
Det passar inte så bra nu. Prairie sover.
Säkert.
- Vi måste prata. - Kom in.
Barn bör inte utsättas för nån som är i stånd till identitetsstöld.
Prairie har upplevt något traumatiskt...
Och vi har stöttat er hela tiden, men om hon tvingar våra barn...
Er son är sjutton, inte sju.
Och det var hans föräldramöte.
Steve?
Jag har redan berättat.
Berätta igen.
Hon ville ha internet.
Och hon kom på idén.
Sa att det var en bra utväxling för en router.
Hon sökte efter nån som heter Homer.
Vi har varit grannar länge. Ni var här när Prairie kom hem.
Jag förstår inte varför ni häver ur er anklagelser.
Vi har full respekt för dig och Nancy.
Jag behöver hjälp.
Det hon gör är oroväckande.
Hon är en vuxen kvinna som jagar en pojke.
Hon tänker inte som en vuxen.
Du lever i förnekelse.
Tänk om något sexuellt händer?
- Det är ett brott. - Skojar ni?
Först av allt har jag en flickvän.
För det andra är vi bara vänner.
Hon har inga och jag är en. Punkt slut.
Den här sjuka skiten kommer från er.
- För Guds skull... - Hon låtsades vara jag.
För att jag bad henne.
För jag ville ha någon på min sida. Och vet ni vad? Det hjälpte faktiskt.
Kom igen.
Du sa faktiskt att läkarna i St. Louis rekommenderade att hon lades in.
Pratade ni om det?
De hade fel.
Men om läkarna säger att hon behöver hjälp...
Hon behöver vara hemma med oss.
Och inte bli anfallen av folk utan medkänsla och förståelse.
Vi vet hur det är att kämpa med ett barn.
Vi skickar iväg Steve så att han kan få hjälp.
Till dess, håll henne borta från honom.
Ta inte kameran, snälla.
Jag vet att det är svårt, men det är för ditt bästa.
Vi skulle ha följt sjukhusets rekommendationer från början.
Vad ska jag göra? Be föräldrar om legitimation?
Hon är rubbad.
Vet du hur jag vet? Ögonen.
Och dessutom ljuger hon.
Okej, visst. Vi ses imorgon.
IRRATIONELLA TAL
Pi är ett berömt irrationellt tal
ANONYMA ÖVERÄTARE
Jag behöver hjälp.
Jag behöver...
Tänkte att du ville se det här.
Steve svek henne.
Jag behöver hjälp.
Jag måste gå över en gräns som är svår att definiera.
Du kanske vet vad jag pratar om?
Eller så gör du inte det, men du känner det.
För att du kanske har känt andra gränser, som ungdom och vuxenskap.
Jag kan inte förändra ditt öde, men jag kan hjälpa dig möta det.
Vi börjar vår resa till gränsen inatt. Midnatt.
Det ofärdiga huset i utkanten av Crestwood View.
Kom bara om du lämnar ytterdörren öppen.
Du måste bjuda in mig.
Michelle, är du hungrig?
Ska jag värma på spagettin?
Nej, jag ska bara hämta min bok från bottenvåningen.
Okej.
Kl. 00.20.
Ska vi dricka en flaska?
Hallå.
Hej.
- Jag hörde att du slog Miles Brekov. - Vem sa det?
På grund av mig?
Du tror verkligen att hela världen rör sig runt dig.
- Det är inte jag som dricker med min hund. - Vad borde jag göra då?
Du kommer att bli relegerad från skolan.
Var det planen hela tiden? Självdestruktion?
Du gillar att sparka på folk som ligger ner.
Hoppa in.
Chris har en grej.
Kom igen.
Varför ville du inte vara min flickvän?
- Du är full. - Jag går ändå.
Du sa att du gillar hur jag luktar.
Jag vill bli bra på sex.
Det här har varit övning.
En dag kommer jag att bli kär,
och när det händer är jag redo.
- Det där är ju sjukt. - Du är en skit.
Du tittar på dig själv när vi har sex. Det handlar inte om mig för dig heller.
Va?
Det osynliga jaget.
Hur mycket har du druckit?
Jag kan sova över inatt, okej?
Om du inte vill vara ensam?
Här är mitt hus. Stanna.
Du har rätt. Jag är en skitstövel.
Behåll flaskan!
Hejdå!
Släck inte ljuset för oss, knäppis.
Mina föräldrar flippade ur.
Det blir Asheville. I kväll eller nästa vecka.
- Jag är ju här i alla fall. - Visst.
Men jag kan inte.
Kom igen, OA. Var inte sur.
Jag sa ju att jag behöver minst fem.
- Vi är fem. - Förutom mig.
Räkna med dig själv och kör igång.
Vad är det vi ska göra?
Jag måste ta mig till ett ställe, och du kan hjälpa mig att komma dit.
Jag måste lämna något viktigt bakom mig,
och det fungerar bara om ni är fem.
Jag är trött på den här skiten. Jag...
Jag lämnade min dörr öppen.
Jag ska berätta min historia från början.
Och ni kommer så småningom förstå varför ni är här...
vad ni kan göra tillsammans,
hur ni kan hjälpa människor ni aldrig kommer att träffa.
Men ni måste låtsas lita på mig tills ni faktiskt gör det.
Jag vill att ni blundar.
Jag vill att ni föreställer er allt jag berättar
som att ni är där själva.
Som att ni är där med mig.
Som att ni är jag.
Blunda.
Jag gör det med öppna ögon.
Okej.
Kan du blunda för mig då?
Jag föddes i Ryssland 1987.
Va?
Kom igen.
Min pappa var en mycket rik man.
Han hade ett gruvföretag. Han tog värdefulla metaller från marken.
Vi var alltid bevakade,
för han hade tjänat så mycket på kort tid.
Och om man var så rik på den tiden betalade man till Voi.
Vi bodde i en hemlig enklav utanför Moskva
med många andra nyrika.
Snön var två meter djup, men man kunde ändå se många stora hus
bakom stora portar bakom allt det vita.
Du frågade hur jag fick igen synen.
Hur jag blev av med den är en bättre historia.
Jag föddes inte blind.
Jag kommer ihåg Vasilijkatedralens färgglada kupoler,
Moskvaflodens gråa vatten.
Vår stad byggdes på hösten.
Varje hus var en ny förmögenhet.
Mannen som borrade olja, mannen som grävde kol.
Jag växte upp med dessa oligarkers barn.
Min mor dog i barnsäng.
Det var bara min pappa och jag i ett stort, ensamt hus.
Jag led av saker på den tiden.
Drömmar.
De hade lukter och ljud som var mer verkliga än livet.
I en av dem är jag fångad i ett akvarium
och jag kan inte andas eller ta mig ut.
Pappa.
Pappa!
Nina.
Pappa!
Den kom igen. Samma dröm.
Jag är under vattnet och ser de flytande kritorna och kan inte andas.
Det är bara en dröm, min lilla kålrot.
En fantasi.
Nej. Jag kände det precis som jag känner när du nyper mig i näsan.
Avboka allt i eftermiddag. Flytta allt till ikväll.
Vi ska bli av med den här mardrömmen.
Stanna här.
Håll bilen varm.
Kom igen, kålrot.
Nina.
Pappa, det är för kallt. Jag kan inte.
Hur bekämpar man kyla?
Man blir kallare än kylan.
Min pappa lärde mig om mod den dagen.
Den natten var det så kallt att en av våra hästar frös ihjäl.
Men akvariedrömmarna kom aldrig tillbaka.
Det gick flera månader. Min näsa blödde inte.
Jag hade börjat skolan.
Alla barn i området blev hämtade av en speciell buss.
Jag var alltid först.
Jag kände något i magen...
som att äggen satt fast där, hela.
Jag ville komma av bussen.
Ja, men jag gillade den inte. Man tänkte för mycket på döden.
Som när pojken skjuter sig själv.
Ena dagen är man här, och nästa är man borta.
Man är ingenstans.
Såg du det, Ninny?
Jag tror att man alltid är någonstans.
Vad är det med näsan?
Inget.
Jag ser ett ljus under oss. Ett fönster kanske är trasigt.
Om vi simmar djupt, kanske vi kan klara oss ut.
Nina!
Vi var ett meddelande.
Från Voi till våra föräldrar. Och meddelandet var:
"Visst, ni är mäktiga affärsmän, men ni är inte allsmäktiga."
De yngsta barnen till varje rysk ättling var på bussen den dagen.
Alla dog. Varenda en.
Även jag.
Jag visste inte om jag var i jorden eller över den.
Varför var mörkret så bländande?
Nina.
Vill du tillbaka?
Du kommer att känna stor kärlek...
men det blir mycket svårt.
Du kommer att lida.
Jag?
Jag vill att du stannar här.
Tillbaka.
Då...
tar jag dina ögon.
För jag står inte ut med att låta dig se vad som väntar.
Det är för hemskt.
Pappa.
Jag kände hans kind mot min. Den var kall.
Och jag hörde hans andning.
Och trots att mina ögon var vidöppna...
var allt svart.
Jag sa: "Pappa..."
Jag kan inte se.
Jag ser ingenting alls.
EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX