‏יש לי הרגשה שצריכה להיות ‏אפליקציה שמנתחת את הבטן שלך
‏ואומרת לך מה אתה רוצה לאכול.
‏כן, אבל אם האפליקציה תוכל לעשות את זה,
‏אתה אומר שהיא תוכל לקרוא את המחשבות שלך.
‏אני מניח שכן.
‏אחי, נראה לך שזה רעיון טוב?
‏מה אם היא תגיע לידיים הלא נכונות?
‏היא תוכל לעשות דברים נבזיים.
‏תחשוב על הצבא, ריגול תעשייתי,
‏אתה באמת רוצה להסתכן בכל זה?
‏כן, ‏תחשוב על כל הסבל והכאב שהיא תוכל לפתור.
‏למשל עכשיו, ‏אני רוצה לאכול משהו, אבל אני לא יודע מה.
‏אחי, גם אני רעב, בוא נאכל, ‏אין לי בעיה עם כלום.
‏למה אנשים תמיד אומרים את זה? ‏זה בכלל לא עוזר.
‏"אין לי בעיה עם כלום", ‏אומר בעצם, "אני גרוע בעזרה לגבי החלטות".
‏טוב, אני מנסה קטע חדש, ‏שבו אני חי את חיי כמו מים.
‏תבין, אילו ספינות עוברות ‏ומה נושאות הספינות האלה...
‏אני לא יודע.
‏מה לגבי טאקו? ‏-בכיף.
‏לאן כדאי שנלך? ‏-כל מסעדת טאקו שהיא.
‏נו, באמת, יש המון מסעדות טאקו,
‏אנחנו חייבים לוודא שנלך למקום הכי טוב שיש.
‏אני אעשה עבודת מחקר. ‏-יופי, אני אשב ולא אעשה כלום.
‏- הטאקו הכי טעים -
‏- איפה יש טאקו טעים? -
‏- מצב חירום, לא מצליח לבחור ‏איפה לאכול טאקו! הצילו! -
‏"טאקוס מורלוס"? ‏-נשמע טוב.
‏כן.
‏אוי, כן.
‏כן, בייבי. ‏-טאקו.
‏אלוהים, כל כך הרבה אופציות טעימות.
‏היי, אחי,
‏מה לדעתך המהלך פה מבחינת ההזמנה?
‏אני הכי אוהב ברבקואה. ‏-בסדר.
‏טוב, אולי הטעם שלנו שונה, ‏מה לדעתך הכי פופולרי?
‏כנראה העוף או הקרניטס, אני לא יודע.
‏טוב, מבין שניהם, ‏מה נראה שאנשים אוהבים יותר?
‏כאילו, כשאתה מסתכל על הפרצופים שלהם,
‏מי נראה מרוצה יותר,
‏אנשי הקרניטס או אנשי העוף?
‏אני לא מסתכל על פרצופים ‏של אנשים בזמן שהם אוכלים.
‏אני בדרך כלל עם לקוח אחר ‏או מקשיב לפודקאסט היאבקות
‏ובוהה ברחוב. ‏-הבנתי.
‏אתה יודע מה? תן לי שני קרניטס.
‏אחי, אני מצטער, נגמר לנו הטאקו.
‏לא!
‏כן, נגמרו לנו הטורטיות לפני חצי שעה.
‏אז למה ניהלנו את כל השיחה הזאת?
‏כי אתה כל הזמן שאלת שאלות, ‏ואני כל הזמן עניתי לך.
‏אני מנסה להקשיב לריאיון ‏עם סי-אם פאנק, אחי.
‏זה אמור להיות הטאקו הכי טעים, ‏מה אני אמור לעשות עכשיו?
‏לאכול את הטאקו שבמקום השני ‏כמו איזה אידיוט?
‏בסדר, יופי.
‏לעזאזל.
‏איך נגמר להם הטאקו?
‏השעה כבר שלוש, חלפו 45 דקות ‏עד שמצאנו את מסעדת הטאקו הכי טובה.
‏טוב, אתה רוצה לעזור לי ‏לעשות עוד קצת עבודת מחקר
‏ולמצוא מקום שעדיין פתוח? ‏-אני מניח שכן.
‏חכה רגע, הודעה.
‏אוי, קסידי.
‏"היי, ארנולד, בוא אליי, ‏בוא נערוך אחר הצהריים שיגולי".
‏נראה לי שהיא מדברת על סקס. ‏-מה? אתה הולך לשכב עם מישהי
‏במקום לעזור לי לעשות עבודת מחקר על טאקו?
‏מצטער, אחי, ‏אבל ארני חייב לטפל בעניינים.
‏נדבר אחר כך. ‏-בסדר.
‏מונית! ‏מונית!
‏- סדרה מקורית של NETFLIX -
‏"פינאלה"
‏תודה. ‏-תודה.
‏שלום, דב. ‏-היי, מר ריאן, מה קורה?
‏ארתור ריאן, אבי החתן. ‏-שלום, מר ריאן, אני רייצ'ל.
‏אוי, זה נחמד, ‏אני אוהב זוגות עם אתניות מעורבת.
‏אתם נפלאים יחד. ‏-תודה.
‏יצאת פעם עם גבר אתני, רייצ'ל? ‏-לא.
‏הייתי ממש לחוצה, יצאתי עם המון לבנים,
‏פשוט המוני לבנים.
‏ואז יום אחד התעוררתי וחשבתי,
‏"רייצ'ל, את חייבת לנסות גבר אתני".
‏וככה מצאתי אותו וזה נפלא. ‏-מעולה.
‏טוב, הטקס עומד להתחיל, ‏היה נפלא להכיר אותך.
‏-שמור על עצמך.
‏וואו, היו לו כוונות טובות,
‏אבל הוא באמת לא צריך לומר ‏"אתני" כל כך הרבה.
‏מה באמת הייתה החלוקה הגזעית ‏של החברים הקודמים שלך?
‏לבן, לבן,
‏חצי אסיאתי ואז אתה.
‏אז הבחור החצי אסיאתי ‏היה הסם שדרדר אותך אליי?
‏אני מניחה שכן, מי יודע מי יהיה הבא?
‏אני יודע, לבן.
‏לארי ואנדריאה כתבו נדרים משלהם,
‏והם רוצים לחלוק אותם כעת.
‏אנדריאה, ‏אני זוכר את הפעם הראשונה שפגשתי אותך,
‏ידעתי מיד שאני מאוהב בטירוף,
‏ושהאהבה הזאת לא תתפוגג לעולם.
‏ומאז מעולם לא היו לי ספקות, ‏פחדים או חרטות.
‏לארי, אתה סופג את כל החיים,
‏והופך אותם ליפים כשהם עוברים דרכך.
‏אתה כמו מנסרה שלוקחת את האור ‏והופכת אותו לצבעים יפים.
‏כל פעם שאני רואה את הפרצוף שלך,
‏אני מרגישה שיטפון של אושר וריגוש
‏שזה האדם שאבלה איתו את חיי.
‏ואני רוצה כבר להרגיש ‏את ההרגשה הזאת במשך כל חיי.
‏רייצ'ל, אני... לא בטוח לגבי זה במאה אחוז.
‏האם את האישה היחידה ‏שאיתה אני אמור להיות לנצח?
‏אני לא יודע, לעזאזל.
‏איזו עוד אופציה יש? להיפרד? ‏גם זה נראה מחורבן.
‏ואני אוהב אותך, באמת, אני ממש אוהב אותך.
‏אבל לא כמו שלארי אוהב את אנדריאה.
‏לעזאזל.
‏לעזאזל, זה קיים?
‏בלי ספקות, בלי פחדים, שום דבר? נו, באמת.
‏אני לא יודע, אני מניח ש...
‏ההימור הכי בטוח בשלב הזה הוא להתחתן.
‏אני מצטער, פשוט חשבתי על שאר ‏הנתיבים שבהם חיי יכלו לצעוד.
‏דב, אתה בחור נפלא, באמת.
‏אבל אתה צודק, ‏האם אנחנו אמורים להיות יחד לנצח?
‏אני לא יודעת.
‏וזה פשוט מבאס, ‏כי אני מרגישה כאילו שהכול מפורט עכשיו.
‏אין עוד הפתעות,
‏נתחתן, יהיו לנו ילדים, נזדקן ונמות.
‏ובעיקרון, השקעתי בך שנתיים ‏מבין השנים המובחרות שלי,
‏אז כדאי שכבר אלך עד הסוף.
‏זה פשוט החישוב.
‏אז בוא נעשה את זה,
‏מהר.
‏דב, האם אתה לוקח לך את רייצ'ל ‏כשותפה למוסד די מיושן,
‏כדי לחיות "חיים נורמליים"?
‏האם אתה מוכן לוותר על החיפוש ‏האידיאליסטי אחר נפש תאומה,
‏כדי לנסות להצליח עם רייצ'ל,
‏כדי שתוכל להמשיך בחייך?
‏כן.
‏ורייצ'ל, האם את מבטיחה לכרות ‏ברית נצחית מטורפת,
‏עם האדון הזה, ‏שאת יוצאת איתו במקרה בשלב של חייך
‏שבו אנשים מתחתנים בדרך כלל?
‏כן.
‏אני מכריז עליכם כעל שני אנשים ‏שעלולים להבין בעוד שלוש שנים
‏שהם עשו טעות מצערת.
‏עכשיו אתה לא בטוח לגבי רייצ'ל?
‏חשבתי שאתם גרים יחד,
‏חשבתי שהכול טוב, מה הבעיה?
‏אני לא יודע, זה פשוט אינטנסיבי, אתה מבין?
‏מי שאתה יוצא איתה בגיל הזה ‏עשויה להיות זאת שתישאר איתה.
‏זאת החלטה חשובה, זה קשה.
‏נו, באמת, אתה כזה לא החלטי.
‏כשהיית ילד אמרת, "אבא, אוכל לשחק כדורגל?
‏אוכל לשחק טניס? אוכל לשחק כדורסל?"
‏אני ממש החלטי, אני משחק גולף, ‏בחרתי באימא שלך,
‏התחתנו מיד, בלי בעיה.
‏כן, אבל זה שונה לגמרי, זה היה שידוך.
‏כמה נשים פגשת לפני שבחרת באימא?
‏שתיים. ‏-שתיים? זה הכול?
‏מה הייתה הבעיה עם האישה הראשונה?
‏היא הייתה קצת גבוהה מדי.
‏ברגע שהיא נעמדה, חשבתי, "אוי לא".
‏אתה חייב ללמוד להחליט.
‏אתה כמו אישה שיושבת מול עץ תאנה
‏ובוהה בכל הענפים עד שהעץ מת.
‏רגע, איזו אישה? איזה עץ?
‏סילביה פלאת, "פעמון הזכוכית",
‏אתה אף פעם לא קורא, אתה כל הזמן ביוטיוב.
‏משחק טיק, טיק, טיק. ‏-בסדר.
‏אתה בחור צעיר, ‏אתה יכול לעשות המון דברים בחיים,
‏קריירה, חברה, טיולים, ‏אתה אפילו יכול להקים משפחה.
‏אבל אתה חייב להגיע להחלטה ‏ולעשות משהו לגביה.
‏אחרת לא תעשה כלום והעץ ימות.
‏לך לחנות ספרים וקנה את הספר הזה.
‏בזמן שאתה שם, ‏תוכל לקנות לי את הספרים של הארי פוטר?
‏לא קצת מאוחר מדי להתחיל עם הארי פוטר?
‏שמעתי שהם טובים.
‏בסדר.
‏לעזאזל, אני חייב ללכת לבית החולים,
‏למישהו נתקעה בגרון עצם של עוף.
‏בסדר, שיהיה לך בהצלחה עם זה, ‏נתראה בהקרנת הבכורה.
‏- "המחלה" -
‏תספר לי על התפקיד שלך.
‏ד"ר וינסנט הוא הדופק של הסרט.
‏הוא מביע את מה שהקהל חושב,
‏הוא כמו המקהלה היוונית, ‏או במקרה שלי, המקהלה ההודית.
‏בסדר, תודה רבה, תיהנה מהסרט.
‏וואו, הבדיחה עם המקהלה ההודית ‏הייתה קטלנית.
‏מה קורה, גבר?
‏אחי, זה מדהים, נתקלתי הרגע במוריס צ'סטנאט,
‏והוא אמר לי לעוף לו מהעיניים, זה היה אדיר.
‏אחי! ‏-כן!
‏מזל טוב, אחי.
‏אני ממש גאה בך.
‏תקשיב, קניתי לך מתנה קטנה,
‏כדי לעזור לך לחגוג את היום הגדול שלך.
‏וואו, עותק של "אס ויקלי"? ‏-כן, אתה כוכב הוליוודי,
‏אתה חייב לדעת מה אנשים אומרים עליך.
‏וואו, אני מופיע שם? ‏-לא, אבל יש שם כתבה מעולה
‏על עשר השוקיים הכי דוחות בהוליווד.
‏היא תגרום לך להרגיש ‏הרבה יותר טוב עם השוקיים שלך.
‏תודה, אחי.
‏אחי, זה המון רעש וצלצולים
‏בשביל סרט אפקטים ריקני ‏עם דמויות שטחיות ובלי עלילה.
‏תורידי את כובע מבקרת הקולנוע ‏ותחבשי את כובע החברה.
‏בסדר, אני אחרוג ממנהגי ‏רק פעם אחת בשבילך.
‏לעזאזל, מחלקים פופקורן בחינם. ‏-באמת, בריאן?
‏התפקיד הראשון של חבר שלך בסרט מצליח,
‏ואתה מתרגש מפופקורן בחינם ‏שעולה בדרך כלל ארבעה דולרים?
‏אני מתרגש משניהם. ‏-גם אני, בואו נלך לקחת קצת.
‏בואו ניקח קצת.
‏זה יהיה אדיר. ‏-כבר אין לי סבלנות.
‏חבר'ה, חכו רגע, אני לא מרגיש טוב.
‏אני חושב שהמחלה החלה!
‏בואו נעשה את זה, בייבי!
‏קדימה!
‏מה הקטע? הם חתכו אותי לגמרי מהסרט?
‏זה ממש מבאס, ‏יכלו להודיע לך לפני הקרנת הבכורה.
‏למה נתנו לך להתראיין אצל בילי בוש?
‏היי, קפטן, מה קרה? ‏היינו בסרט הלא נכון? איפה היית?
‏הם חתכו אותי, אחי. ‏-זה הזמן לחיבוק.
‏אתה יכול לחבק חזק יותר, ‏אתה לא תכאיב לארנולד.
‏- "המחלה" -
‏אחי, תסתכל על חצי הכוס המלאה, ‏לפחות שילמו לך הרבה כסף.
‏ממש לא, עשיתי את זה בעיקר בשביל החשיפה.
‏אבל יש לך חומרים מעולים ‏בשביל תיק העבודות שלך וזה נפלא.
‏לא, אין לי גישה לצילומים, ‏אני לא יודע איך להשיג אותם.
‏אתה יודע מה? זה יופיע בדף שלך ‏באיי-אם-די-בי, אז...
‏לא נראה לי, כי לא הופעתי בסרט.
‏טוב, אזלו לי באופן רשמי ‏חצאי הכוס המלאים, מצטער, אחי.
‏איפה אימא? ‏-היא לא הרגישה טוב.
‏הסרט נקרא "המחלה", ‏והיא באמת חלתה והלכה הביתה.
‏גם ככה היא לא הפסידה כלום, ‏חתכו אותי מהסרט.
‏זה בסדר, ‏תמיד תוכל להשתתף בעוד פרסומת לגו-גורט,
‏היא הייתה טובה.
‏כן, אבל היא הייתה לפני חמש שנים.
‏אם משחק הוא התשוקה שלך, ‏אתה צריך להתמקד בזה.
‏נראה לי שתשוקה זה קצת מוגזם. ‏-אז למה שלא תהיה עורך דין?
‏מה? לא, אני לא אהיה עורך דין.
‏אז מה אתה רוצה לעשות? ‏-אני לא יודע.
‏זה מחדר המיון.
‏היי, ג'ון, מה קורה?
‏אתה צוחק עליי.
‏מלפפון? איפה?
‏בחור התחת?
‏אלוהים, אני בדרך.
‏מה קורה? ‏-מישהו דחף מלפפון לתחת,
‏אני חייב ללכת להוציא אותו, ביי.
‏רוצה עוד שוט? ‏-לא, אני סתם ארגיש רע מחר.
‏לעזאזל, זה טוד הבמאי.
‏כבר דיברת איתו? ‏-לא.
‏אולי כדאי שאגש אליו ‏ואנהל איתו שיחה לא נעימה
‏ואנסה להבין מה לעזאזל קרה.
‏כן, אמורה להיות לו ההגינות ‏לומר לך למה הוא חתך אותך.
‏היי, אחי. ‏-היי, מה קורה?
‏נו, חתכת את ד"ר וינסנט, אה?
‏כן, מצטער, חבוב, היית מעולה,
‏אבל היינו חייבים להיפטר מכמה דברים.
‏אתה יודע, זה די מבאס, ‏הזמנתי המון חברים ובני משפחה,
‏לא יכולת להודיע לי מראש?
‏יכולתי, אבל לא הודעתי.
‏זה כל מה שיש לך לומר להגנתך?
‏אתה ממש שמוק. ‏-בסדר, בסדר...
‏למה חתכת אותו?
‏היי, תירגעי, חותכים אנשים כל הזמן.
‏דב הוא לא השחקן הראשון שחתכו אותו מסרט.
‏אתה יודע מה? ‏האמת היא שאני שמחה שחתכו אותו,
‏כי הסרט שלך היה זבל. ‏-נו, באמת...
‏למעשה, דרך אגב, הוא היה חתיכת חרא, הסרט.
‏תירגעי.
‏הוא היה חרא עלוב. ‏-לעזאזל.
‏את מקסימה, היה נפלא להכיר אותך.
‏תיהני מהבר החופשי,
‏על אף שנראה שכבר נהנית ממנו.
‏אני אלך להתחבק עם דולה היל, ‏כי הוא נחמד, לא כמוכם.
‏מה הקטע? ‏-מה?
‏לא ייאמן שהכנת את זה.
‏רואה? ידעתי שתהיה שף טוב.
‏היי, מה קרה? ‏-שום דבר.
‏באמת? אתה בטוח? ‏כי אני מרגישה שאתה לא באמת נמצא בחדר,
‏אתה סתם...
‏איך את רוצה שאוכל את הפסטה? ‏ככה?
‏לא, אני רק רוצה שתתעניין ‏ותקשיב לי כשאני מדברת איתך.
‏אולי אני סתם מתאושש מהערב ‏המחריד שעבר עליי?
‏את זוכרת? הלכתי להקרנת בכורה ‏של סרט שעבדתי עליו המון זמן,
‏וחתכו אותי לחלוטין?
‏ואז את החלטת להתגרות בבמאי מתוך שכרות?
‏טוב, אני מצטערת.
‏היו לי כוונות טובות.
‏אני מצטערת שחתכו אותך. ‏-זה בסדר.
‏אבל גם לפני זה, ‏היית די שקט לאחרונה, הכול בסדר?
‏בסדר, אם את רוצה להיכנס לזה, ‏נוכל להיכנס לזה. אני אגיד לך את האמת,
‏אבל תבטיחי לא לכעוס עליי, ‏ואז נוכל לנהל את השיחה הזאת.
‏אני מבטיחה, בבקשה תגיד לי את האמת.
‏ממש נבהלתי כשהיינו בחתונה ‏של לארי ואנדריאה.
‏שמעתי את הנדרים שלהם, ‏וחשבתי על נישואין וכל זה.
‏זה פשוט... הבהיל אותי. ‏-למה?
‏אני לא יודע, אני מרגיש שכשאתה צעיר יותר, ‏בן 20 ומשהו,
‏נתיב חייך לא כזה ברור, ‏אתה לא יודע לאן הוא מוביל.
‏יש פניות לא צפויות, יש הפתעות.
‏וכשאתה מתבגר, הנתיב נהיה קצת יותר ברור.
‏אתה יודע לאן תגיע, ‏יש פחות הפתעות ופחות ריגוש
‏ואתה רואה מה מצפה לך.
‏אתה אומר שמערכת היחסים שלנו ‏לא מספיק מרגשת?
‏לא, אני רק אומר שבגיל הזה, ‏זה ממש אינטנסיבי.
‏מה שאתה עושה בחיים, עם מי שאתה נמצא,
‏יכול להיות שזהו זה, הבנת?
‏וזה ממש מלחיץ. ‏-בסדר, אני מבינה אותך,
‏אבל אתה אומר שאתה לא בטוח ‏שאתה רוצה להיות איתי?
‏לא, זה לא מה שאני אומר.
‏כי נשמע שזה מה שאתה אומר.
‏נשמע שאתה לא בטוח שאתה רוצה להיות איתי
‏ושהנתיב לא מוצא חן בעיניך.
‏ושאתה לא רוצה לעשות את זה או משהו כזה.
‏לא, אבל גם אם לא הייתי בטוח, ‏זה היה הופך אותי לאדם נורא?
‏מה? את בטוחה בכל דבר במאה אחוז?
‏אין לך ספקות? חששות? ‏-לא, אני לא בטוחה במאה אחוז!
‏אז באילו אחוזים את בטוחה?
‏היי, למה שלא... למה שלא נכתוב את זה?
‏זה יהיה ניסוי מעניין.
‏אתה ברצינות רוצה לכתוב את זה?
‏את האחוזים שלדעתי נהיה יחד?
‏זה רעיון נורא, למה שלא פשוט ננהל שיחה?
‏כי ניסיתי לנהל שיחה, ‏ואת פשוט התחלת לכעוס עליי.
‏טוב, בסדר, בוא נכתוב את זה.
‏80?
‏70?
‏מה? 70 זה מספר גבוה.
‏יותר נמוך מ-80, המספר שאני כתבתי.
‏ואני שמחה שזה מה שכתבת, ‏אבל 70 זה גבוה באותה מידה.
‏לא, אם סרט מדורג ב-70 אחוז ברוטן טומטוז,
‏אומרים שאלה ביקורות מעורבות,
‏ואני בהחלט לא רואה אותו.
‏אז אם מערכת היחסים שלנו הייתה סרט, ‏לא היית רואה אותו.
‏הייתי שמרנית, ‏לא רציתי לכתוב מספר גבוה מדי ואז לרדת.
‏מה זה בכלל משנה? ‏לא היינו אמורים לכתוב מיד מאה,
‏בלי בכלל לחשוב על זה?
‏לארי ואנדריאה במאה, זה קיים.
‏אם אנחנו לא במאה ואנחנו כותבים 70 ו-80,
‏למה בכלל אנחנו עושים את זה?
‏טוב, נראה שממש חישבת היטב ‏את מערכת היחסים שלנו.
‏אתה יודע מה? ‏נראה לי שכדאי שאגור עם מלינדה לזמן מה.
‏רגע, עכשיו את פשוט הולכת? ‏את עוזבת את הבית?
‏כן, כי אני בטוחה במאה אחוז ‏שאני לא רוצה להיות לידך כרגע.
‏אלוהים, קפטן, ‏המשחק הזה נשמע נורא, למה עשית את זה?
‏אני לא יודע, בזמנו זה נראה כמו רעיון טוב.
‏האמת היא שהתלהבתי כשחשבתי על זה.
‏אולי אגנוב את זה כמהלך פרידה. ‏-זה בהחלט עצבן את רייצ'ל מהר.
‏אז באמת נפרדתם?
‏אני לא בטוח, זה די מעורפל.
‏היא רק גרה אצל חברה שלה כמה ימים.
‏כן, הכוונה שמאחורי המשחק הזה ‏לא הייתה מוטעית.
‏כלומר, אתה כבר לא בן 22,
‏אם אתה במערכת יחסים, ‏אתה חייב ללכת עד הסוף,
‏אתה לא רוצה לשחק משחקים.
‏אז אולי עדיף שזה נחשף עכשיו.
‏אולי, נקווה שנזדקק לכמה ימים ‏ונוכל לפתור את זה.
‏כשאתה עוצם עיניים, ‏אתה רואה את דב ורייצ'ל בבית חמים
‏שמתרוצצים בו דבים קטנים
‏או שאתה רואה את דב מבלה בעיר ‏עם נשים חדשות?
‏אני רואה רק שחור. ‏-אלוהים, זה קץ הימים.
‏- סילביה פלאת, "פעמון הזכוכית" -
‏"ראיתי את חיי מסתעפים מולי, ‏כמו עץ התאנה הירוק שבסיפור.
‏מקצה כל ענף, כמו תאנה שמנה וסגולה,
‏צץ עתיד נפלא שקרץ לעברי.
‏תאנה אחת הייתה בעל, בית מאושר וילדים.
‏אחרת הייתה משוררת מפורסמת, ‏ואחרת הייתה פרופסורית מבריקה.
‏אחת הייתה אירופה, אפריקה ואמריקה הדרומית.
‏אחרת הייתה קונסטנטין, סוקרטס ואטילה
‏ומגוון מאהבים נוספים,
‏בעלי שמות מוזרים ועיסוקים שוליים.
‏ומעל ומעבר לתאנים האלה היו עוד המון תאנים,
‏שלא ממש הצלחתי לזהות.
‏ראיתי את עצמי יושבת במסעף עץ התאנה הזה
‏וגוועת ברעב.
‏רק משום שלא הצלחתי להחליט ‏במי מהתאנים אני צריכה לבחור.
‏רציתי כל אחת ואחת מהן, ‏אך אם אבחר אחת, אאבד את השאר.
‏כשישבתי שם, בלי יכולת להחליט, ‏החלו התאנים להתקמט ולהשחיר.
‏ובזו אחר זו, הן צנחו על האדמה שלרגליי".
‏היי. ‏-היי, מה שלומך?
‏נוכל להיפגש ולדבר? ‏-כן, נראה לי שכדאי לנו.
‏היי. ‏-היי, השיער שלך אדום.
‏דב, אני עוברת לטוקיו. ‏-מה?
‏למה את עושה את זה?
‏חשבתי שהכול מתקדם היטב,
‏ואז התחלתי לחשוב על מה שאמרת, ‏על הנתיב שבו אנחנו צועדים.
‏והאמת היא שצדקת.
‏ואז חשבתי על אחותי, ‏על זה שהיא תמיד רצתה לגור בפריז,
‏ושעכשיו היא בחיים לא תעשה את זה.
‏ואם לא אעשה את זה עכשיו, ‏לא נראה לי שאעשה את זה אי פעם.
‏באמת חשבת על זה כמו שצריך?
‏במה תעבדי? את לא דוברת יפנית או משהו כזה.
‏אני לא יודעת, אני אחשוב על משהו.
‏תקשיב, אני אוהבת אותך,
‏אבל אני רוצה לעשות את זה, זה חשוב לי.
‏אני לא רוצה להתעורר יום אחד
‏ולתהות "מה היה קורה אם הייתי עוברת ליפן?"
‏תמיד הלכתי על בטוח ‏ואני לא יכולה להמשיך ככה.
‏התקופה בחיינו שבה אפשר לעשות ‏דברים מטורפים קרבה לקצה,
‏ואני לא רוצה להתעורר יום אחד ‏ולראות שהחלון הזה כבר נסגר.
‏אני מצטערת.
‏ממש מצטערת.
‏אחי, אני לא מאמין שחתכו לגמרי ‏את שנינו מהסרט.
‏כן, זה קרה לי ב"הפיקניק 3".
‏כל עלילת המשנה שבה ניצחתי את מרקיז ‏בתחרות אכילת פאי נחתכה.
‏אז מה שלומך?
‏טוב, בנוסף לכל הבלגן הזה, ‏חברה שלי עזבה אותי, בערך.
‏היא עברה לגור ביפן.
‏היא התרחקה ממך כמה שיותר. ‏-כן.
‏זה... מבאס.
‏עשיתי קטע שבו כל אחד מאיתנו ‏כתב כמה אחוזים מתוך מאה
‏הוא חושב שלא נהיה אף פעם עם מישהו אחר.
‏זה לא הלך טוב. ‏-ברור שלא, זה רעיון מחריד,
‏למה עשית את זה? ‏-אני לא יודע.
‏זה רעיון ממש גרוע וממש טיפשי.
‏מה היא כתבה? ‏-70.
‏70 זה לא רע. ‏-70 זה לא טוב.
‏זה כמעט טוב, זה נורא.
‏20 או 30 זה נורא, 70 זה ממוצע.
‏כאילו, עברת.
‏אבל אתה לא אמור להיות במאה?
‏הייתי בחתונה של חבר שלי,
‏והם נשאו את הנדרים שלהם, וזה היה מדהים.
‏ואני יודע שנדרים ‏זה סופר רומנטי או משהו כזה,
‏אבל זה בכל זאת... נראה כאילו שהם במאה.
‏זה סיפור נחמד, אבל אף אחד לא במאה.
‏הנישואים שלי נפלאים, ולפעמים אנחנו ב-90,
‏אבל לפעמים אנחנו ב-20 או 30.
‏זה עולה ויורד, זה לא מספר אחד כל הזמן.
‏אלוהים, אתה הבחור מהפרסומת של מוסינקס?
‏כן, זה אני.
‏לא נכון, אחי, אלוהים, אתה היית הנזלת.
‏אוי לא, רק לא מוסינקס!
‏זה מדהים, אחי.
‏טוב, אני עם חבר, אז... ‏-אה, מעולה, בסדר, אחי.
‏הוא צילם אותי הרגע בלי לשאול, ‏זה היה חוסר נימוס.
‏שוב, אחי, אני מצטער על החברה, זה מבאס.
‏כן, זה קשה, אחי, אני לא יודע מה לעשות.
‏מערכות יחסים לטווח ארוך זה דבר קשה.
‏אתה לא יכול לצפות ‏לאש גדולה על ההתחלה, נכון?
‏אתה לא יכול לשים קודם את הגזעים הגדולים,
‏אתה חייב להתחיל עם הדברים הקטנים, ‏הזרדים, נכון?
‏אתה שם אותם ואז מוסיף את הגזעים הגדולים
‏ואז יש לך אש אדירה,
‏שהיא מערכת יחסים טובה, נכון?
‏אבל תיזהר, לפעמים קשה למצוא זרדים, ‏כלומר, עצים טובים.
‏אז אל תתייחס אליהם כמובנים מאליהם.
‏- מזמין טיסה -
‏- דב, אתה מוכן לטיסה -
‏שמיכה, אדוני? ‏-תודה.
‏כבר היית שם פעם? ‏-לא, זאת הפעם הראשונה שלי.
‏אז מה מושך אותך באיטליה?
‏פסטה?
‏אני ממש אוהב לאכול אותה, ‏ואני נהנה להכין אותה.
‏אז לפני כמה ימים החלטתי לארוז ‏את כל החפצים שלי,
‏לעבור לאיטליה וללמוד בבית ספר להכנת פסטה.
‏וואו, לכמה זמן אתה נוסע? ‏-אני לא יודע.
‏זה מהלך משמעותי.
‏והחלטת סתם ככה?
‏סתם ככה.
‏- הסדרה מוקדשת לזכר חברנו ‏האריס ויטלס, 2015-1984 -