У нас нормальний вигляд?
От бачиш? Дивись, що на екрані.
Диви, як перекосило і почало стрибати.
Дідусю, я бачу. Це перешкоди. Я їх усуваю.
А зазвичай показує нормально.
Ясно. Я ж налаштовую.
А тепер ще гірше.
Знаєте, дідусю Гемптоне, мабуть, у вас більша проблема.
Відеомагнітофони вже не актуальні.
Викиньмо його, і Арнольд купить вам новий плеєр Blu-ray.
Я цим дискам не довіряю. Мені вдома лазерів не треба.
До того ж, у мене колекція касет.
Так. Навряд чи на Blu-ray є
чверть-фінал тенісного турніру US Open 1996.
Не кажи, хто переміг!
Усе, я здаюся.
Мені легше за три долари купити новий, ніж витрачати нерви на цей.
Ми підемо купимо.
Та нащо нам ці «Близнюки»?
Хай їм. Краще посидьмо, випиймо пива, поговорімо.
Ходімо вже звідси. Не хочу сидіти з твоїм дивним дідусем.
Ти казав, що йдемо в Асторію по шаурму, а до діда зайдемо на хвильку.
Я вже годину дивлюся «Близнюків».
Розумію, вибач.
Такі перешкоди, що здається, що Шварценеґґер і Де Віто - брати.
Гаразд, я вигадаю відмовку, і ми підемо по шаурму.
Дідусю,
нам треба йти.
У мене справа.
Я запускав змія у формі акули, а він застряг на дереві.
-Тож ми вже... -Я теж якось на дереві застряг.
У Кореї.
Ми десантувалися з літака, погода була жахлива.
Нас рознесло в різні боки.
Куди мав сісти, я не потрапив,
натомість застряг на дереві.
Спробував зрізати стропи, але...
впустив ніж додолу.
І раптом...
Бачу, в мій бік іде патруль з чотирьох комуняк.
Я намагаюся сидіти тихо. Ці паскуди піді мною.
А потім один солдат... нахилився і підняв мій ніж.
Діпнув, що за мить вони глянуть угору.
Чорт. А далі, дідусю Гемптоне?
Я дістав автомат і почав поливати їх свинцем.
Оце так. Дідусю, а ти вижив?
Я вижив... а от вони не вижили. Перебив усіх до одного.
А потім перебив кулею стропи.
Але коли впав на землю...
бачу, що один гад ще ворушиться.
А набої закінчилися.
Тоді я взяв автомат і розгатив йому череп прикладом.
Так, до речі...
ви вже знайомі з Перо?
Ні. Що це таке?
Це робот-тюлень.
Дали в Департаменті у справах ветеранів.
Сказали, що мені потрібен друг.
Спочатку я розсердився, але...
з часом полюбив цього малюка. Так, Перо?
ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Це просто неймовірно. Дідусь тобі це вже розповідав?
Ні, чую вперше.
Зазвичай скаржиться, що я купив не той сир.
Там грудочки різного розміру.
Знаєш, який класний десерт? Сир з ананасом.
-Сам знаєш, я кисле і солодке не змішую. -Облиш, дарма.
-Містере Баумгайзер. -Так.
Будь ласка, прополіскуйте пляшки від лимонаду,
які викидаєте в баки для сміття.
Бо лізуть мурашки.
-Я ж вам уже казав. -Так, Ґідеоне.
Наступного разу, як викидатиму, сполосну. Вибачте.
Знаєш що? Треба буде ще зустрітися з твоїм дідусем.
Вип'ємо пива, послухаємо його історії.
Звісно. Я залюбки.
Гемптон Баумгайзер був ветераном війни,
чоловіком, батьком і дідусем.
Він лишив слід у житті багатьох з нас.
Він був щедрий на усмішку,
на жарти і на свої улюблені цукерки -
«Twizzlers».
Уяви, тиждень тому ми з дідусем сиділи,
і от він помер.
Він помер.
-Ось так узяв і помер. -Так.
Прошу, не повторюй багато разів, що мій дідусь помер.
Вибач.
Хоч би він побачив, хто виграв у теніс.
Я погуглив. Виграв Агассі. А потім програв Майклу Чангу.
А Чанг програв Сампрасу.
Він так круто тоді грав, скажи? Яка подача.
Можна про золотий вік тенісу теж не говорити?
-Добре. -Дякую.
Привіт, хлопці.
Співчуваю, містере Баумгайзер.
Дякую.
Арнольде, ти як, синку?
Не дуже.
Знаю, дідусь тобою дуже пишався.
Та ні. Нещодавно я з ним говорив,
і йому не сподобалася моя пригода зі змієм.
Він досі на дереві?
Так, прикро.
Я куплю тобі нового змія.
Гаразд, хлопці.
Піду гляну, як там мама.
Знаю, що дивно, але якщо вже ми на похороні дідуся,
може, обіймемося?
Звісно, чуваче. З радістю.
Брате... це якісь неміцні обійми.
Вибач. Обійму міцніше.
Саме те.
А тоді раптом узяв і помер.
Шкода, милий.
-Добре, що ви встигли поговорити. -Так.
Він ветеран війни.
Дуже любив фільм «Близнюки».
Більше не знаю, але, схоже, він цікавий.
Твої дідусі й бабусі ще живі?
Бабуся з татового боку,
але живе в Індії і говорить лише тамільською,
тож у нас з нею мільйон разів одна й та сама розмова.
Я їй дзвоню, вона каже: «Алло!»
Я їй: «Привіт, Аммо.
Як ти?
Я добре.
Добре, зараз дам слухавку татові. Бувай».
Ти пробував вчити тамільську?
Ні. А ти намагалася її вивчити? Вона до біса складна.
Дуже дивна мова.
Коли я востаннє був в Індії, вирішив так:
сяду поговорити з бабусею, тато перекладе,
і я її порозпитую.
Натомість я дивився на iPad «Декстера».
Завжди мріяла поїхати в Індію дивитися «Декстера».
Було класно.
Якби вона жила тут і говорила англійською,
я все одно не ходив би до неї, бо ми всі такі.
Ми залишаємо старих без уваги, доки вони не помруть.
Тепер і мені стало соромно.
Бабця Керол живе у Бронксі, а я в неї майже не буваю.
Треба до неї з'їздити. Хочеш зі мною?
Не знаю. А вона не бабця-расистка, що не любить мій колір шкіри?
Не знаю. Можна ризикнути.
Написано, що він залишив тобі якесь Перо.
-Не знаєш, що це? -Що?
Що це таке?
От чорт.
Це чудернацький робот-тюлень.
Для чого він?
Не знаю. Іноді кліпає, іноді крутить хвостом.
Він залишив його тобі, тож хоч забери додому.
Тату, він важкий, не хочу носити його весь день.
Відвезеш його до мене додому?
Ні. Я туди не поїду через одного тюленя.
Ти ж мене любиш?
ПРИТУЛОК ДЛЯ ЛІТНІХ
Заходьте.
-Привіт, бабусю Керол. -Боже, привіт.
Як ти?
-Ми принесли тобі соняшники. -Оце так.
Дуже вам дякую.
Тобі добре з коротким волоссям.
Поглянь. Хіба не найкраща дівчина у світі?
Найкраща.
А ти хто такий?
-Це мій друг Дев. -Дуже приємно, бабусю Керол.
Що, просто друг? Чи, може, хлопець?
Так, ми зустрічаємося.
Чудово. Який хороший хлопець.
Дякую. Якщо чесно, я хвилювався. У моїх друзів бабусі - расистки.
Розумію.
Оскільки я стара, ти вирішив, що я расистка. Цікаво.
Загнали в пастку. Вибачте.
Ну, що Рейчел про мене розповідала?
Що ваш чоловік воював,
і що ви любите полуничний лимонад.
Ого.
Ох і біографія. Дякую, Рейчел.
Я розповідала й інше.
Але він забув.
Не розповідала. Послухаю з перших вуст.
Бабцю Керол, скажіть,
про полуничний лимонад - це правда?
Так. Що ще тобі розповісти?
Дивно, що ви в Нью-Йорку так давно.
Як тут було у вашому дитинстві? Ким були ваші батьки?
Мій батько був ковалем.
Робив підкови для всіх коней
на брички.
На Блікер-стрит справді були брички?
Шалено. Учора я натиснув на телефоні кнопку,
і чувак з'їздив по продукти в «Whole Foods».
Як летить час.
Алло?
Що, серйозно?
Не хоче?
Гаразд. Я приїду, коли зможу.
Усе, бувай.
Так незручно. Я працюю з гуртом, який сьогодні виступає в шоу Феллона.
Їхній барабанщик наївся грибів,
думає, що він динозавр, і не хоче йти на сцену.
-Треба їхати розбиратися. -Уже йдете?
Ви ж щойно прийшли.
Забагато працюєш.
Вибач, бабусю. Я приїду ще раз,
коли зможу, обіцяю.
Деве, ходімо.
А може, я залишуся з бабусею Керол?
Ми не дограли.
Зустрінемося потім.
-Точно залишишся? -Так, усе добре.
Гаразд.
-У разі чого - пиши. -Добре.
Гаразд.
-Бувай, бабусю. -Так, мила.
Я тебе люблю. Бувай.
Що це в Рейчел за робота така?
Може, хоч ти розумієш?
Займається піаром музичних гуртів, тобто
її робота - це... це...
Гаразд, я й сам не розумію.
Зате є квитки на шару. Зручно.
...мені було 12, а вона - черниця.
Це тобі не жарти.
Дай п'ять!
Давай п'ять, ну ж бо.
Що таке? Я дивлюся телевізор.
Хочеш зі мною?
Гаразд.
...моє життя дедалі краще.
Моє теж.
Я такий щасливий, Вінсенте. Іноді так хочеться, хочеться...
тебе підняти!
Я тебе люблю!
І обійняти-обійняти!
Подобається фільм?
А потім ми стрибаємо у вертоліт.
З усіх боків пруть зомбі, зробили піраміду,
хочуть нас дістати, а я на кулеметі...
Це був учений, а потім Президент каже:
«Що там у Кентуккі?»
А вчений: «Кентуккі, мадам Президент?
Кентуккі нема. Зараження охопило всіх».
А тоді я жертвую собою, щоб урятувати Коліна,
а Колін потім рятує світ.
Це не для мене.
Занадто несерйозно.
Знаєш, що я люблю?
«Чорний список». Чудовий серіал. Тобі треба зніматися там.
Ясно.
Якісь проблеми?
У нас - ні. А щодо тебе не знаю.
Майкле, цей чарівний юнак може мене в тебе вкрасти.
Так, Майкле.
Керол каже, ти її нікуди не водиш.
Обережно, вона дівчина примхлива.
Приємний чоловік.
Він мене дратує.
Якого біса він такий привітний?
Краде зарядки від телефонів. Кажу тобі.
Сумніваюся, що це вигідно. Ви впевнені?
Аякже. Він краде не через гроші, а задля енергії.
Це дивне запитання, але... чому ви тут?
-Ви можете дбати про себе самі. -У мене все було добре.
Але якось я впала, усі страшенно перелякалися
і віддали мене в це Богом забуте місце.
По-моєму, тут непогано.
Є головоломки, книги...
Біблії, але трапляються й романи Кунца.
Мені тут нема чого робити.
«Ходімо, Керол, посидимо з метеликами 15 хвилин».
Ці метелики мені вже в печінках.
Так, паскудно, шкода.
Ось як буває, коли старієш.
Ув'язнюють у такому місці і дають робота-тюленя.
Перо?
-Ти його знаєш? -Так.
Такий був у дідуся мого друга. Він помер.
Вибачте.
Я зголоднів. Поїмо? Тут є їжа?
Годують тут паскудно.
Знаєш, куди підемо?
У «Bamonte's».
-У той шикарний італійський ресторан? -Ходімо!
Добре. Я не поспішаю. Ходімо.
Ти відволікаєш санітара, а я линяю звідси.
Що? Ви про що?
Мене випускають лише з людьми з затвердженого списку.
Тебе у списку нема.
А ми втечемо. Тут так роблять постійно.
Не знаю, Керол. Лишімося. Не хочу проблем.
Гаразд.
Тоді ти сидиш тут зі мною,
а ввечері підемо дивитися шоу.
Великий Брендон.
«Носова хустинка без краю?»
І це його головний фокус?
Зовсім не вражає.
Він небіж власника притулку.
Це жах.
Пише на рекламі
«дістаю монетку з-за вуха?»
«Bamonte's».
«Bamonte's!»
До біса Великого Брендона. Ходімо їсти.
Гей!
Ось ти де, Майкле.
Слухай,
у мене є дідусь, і він теж планує
перебратися сюди, у ваш заклад.
Я хотів поговорити.
Недавно бачив по телеку розслідування
про притулок для літніх у Меріленді,
де...
працівники
відпрацьовували на стареньких прийоми з реслінгу.
Там такі жахи показували.
Один тип, на ім'я Монґо,
робив стареньким пайлдрайвер. Знаєш, як це?
Береш людину, підкидаєш і б'єш головою об землю.
Мені здається, мій дідусь такого не переживе.
У нас тут клієнтів не кривдять.
Гаразд, а інший тип
постійно робив стареньким клоузлайн.
Ось так: «Обережно, Аґнес!»
«Стережися, Реймонде!»
«З дороги, Артуре!»
«Геть, Сесіліє!»
«Тікай, Маргарет!»
«Обережно...»
Одним словом... жах.
РЕСТОРАН «BAMONTE'S»
Ентоні, що подаєте?
Сьогодні куряча відбивна по-міланськи,
телятина по-французьки і мої улюблені
домашні макарони папарделе з рагу з бичачого хвоста. Смачніссімо.
Ентоні, ти мене дуже зацікавив.
Я людина різнобічна, та моя найбільша пристрасть - макарони.
Ригатоні й горілчаний соус?
Ньокі з болоньєзе? Фірмовий салат «Bamonte's»?
Останнє не шокує. Мабуть, смачно.
Ну... розповідай, як познайомився з моєю чудовою онукою.
-Ми зустрілися на танцях, на балі. -Облиш.
Розкажи правду. Я ж не якась стара скромниця.
Гаразд. Ми познайомилися в барі.
Там ми напилися...
і... тієї ж ночі переспали.
-І почали зустрічатися? -Ні.
Того дня були проблеми,
про які я краще промовчу, ми зустрілися за пару тижнів.
І почали зустрічатися?
Ні.
Тоді вона ще була зі своїм колишнім,
але вони розійшлися,
і ми з нею почали переписуватися.
Потім поїхали в Нашвілл, а тоді почали зустрічатися.
Оце так.
У нас з Гаррі все було значно швидше.
А як зустрічалися в ті часи?
Здається, тоді все було простіше.
Хлопець з району...
підходить і каже:
«Ти гарна. Ти будеш моєю дружиною».
Потім весілля. Потім виховуєш дітей.
Чоловік помирає. Діти віддають тебе у притулок.
І ось ти вже їси макарони з індійцем, хлопцем своєї онуки.
По-моєму, чудово.
Вирішили почати стосунки, і вийшло.
Ви не думали, що проґавили інших чоловіків.
Пощастило.
Інші були жалюгідні.
Усе це сталося так швидко. Я виховувала дітей уже в 20 років.
Я б у 20 точно так не зміг.
Я б не прогодував сім'ю дипломом,
який здобував за практику в «Nickelodeon».
Але ж весело теж було.
Якось поїхала в Атлантік-Сіті,
автостопом вантажівкою, на концерт Сінатри.
Бачите, оце життя. А що розповім дітям я?
«Мама возила на концерт гурту для дітей».
Казуси ще будуть, повір.
Сподіваюся.
Гаразд, а якби... не довелося так рано завести сім'ю?
-Що б ви робили? -Хтозна. З дитинства любила музику.
Може, щось пов'язане з нею.
Шкода, що Рейчел уже не грає.
У неї був
чудовий гурт.
-Рейчел грала в гурті? Я не знав. -Називався...
чи скай-панк,
чи скан-панк.
Рейчел грала ска-панк?
Так.
Гурт називався «Ностраскамус»?
Бабусю Керол, дайте це фото.
Можна взяти? Будь ласка. Я вас благаю. Можна?
Можеш узяти на час. Повернеш за тиждень, коли прийдеш знову.
Домовилися.
-Готовий їхати вечеряти? -Секундочку.
Тільки закінчу гриву цього жеребця.
Чудово.
Тату, ти не проти, якщо з нами поїде Перо?
Оця лялька?
Та ні. Я жартую.
Забудь.
Не мерзни.
Повечеряю і приїду.
Ну, бабусю Керол,
ми викрали вас з притулку.
Ви їздили автостопом на концерт Сінатри.
Між нами... ваш найжахливіший учинок у житті?
Якось, коли ще не народилися діти...
я викрала машину.
Що? Бабусю Керол! Як це сталося?
Я йшла вулицею
і побачила, як чоловік забіг у магазин, а машину не заглушив.
Чомусь я вирішила, що треба в неї сісти і поїхати.
Бозна-що на мене найшло. Мусила їхати, хоч лусни.
Я виїхала на шосе і помчала.
Це був кабріолет.
Досі пам'ятаю той вітер на обличчі.
Уперше за довгі роки я відчула, що можу їхати будь-куди
і робити будь-що.
Можливості здавалися безмежними.
Але раптом з машиною щось сталося. Не знаю, що.
Вона дивно зашуміла,
з-під капота пішов дим.
Я хотіла подзвонити Джонні, братові-механіку, але...
зрозуміла, що через цю крадіжку він розсердиться.
Я зупинилася, вийшла з машини
і просто пішла.
Гаррі про це не знав.
Я сіла в автобус, приїхала додому, прибрала, зварила їсти.
Клас.
Але ж ви машину не вкрали.
Ви просто поставили її в інше місце.
Хвилинку. Це Рейчел. Може, хоче зустрітися.
-Привіт. -Привіт!
Мені дзвонили з притулку. Кажуть, бабуся зникла.
Там щось сталося? Що вона казала?
Ні, все гаразд. Вона зі мною.
Що? Де ви з нею?
У «Bamonte's».
Казала, на часинку вийти можна. Головне, бути до відбою.
Усе добре, чесно.
Дякувати Богу. Відведеш її у притулок?
Так. Вибач мені.
Зараз відведу. Зустрінемося там.
Бувай.
Халепа, бабусю Керол.
Бачу. Нічого. Дякую, що зводив в ресторан.
Я швидко в туалет, а тоді підемо.
Гаразд.
Гей. Що це у вас у сумці?
Правила знаєте. У нас з тваринами не можна.
Це не тварина, це Перо.
Він класний. Хочете погладити?
Нащо мені його гладити?
Ось.
Потримайте.
Що це таке?
І справді милий.
Привіт.
У мене зустріч з другом. Наглянете за ним?
-Добре, якщо ти так просиш. -Дякую, Ґідеоне.
Прощавай, друже.
Як справи, Перо?
Бабусю Керол?
Керол, ви там?
Вибачте, будь ласка.
Ви не могли б зайти в туалет пошукати літню жінку?
Що?
Я тут вечеряв з бабусею,
вона пішла в туалет, і її вже довго немає.
Треба перевірити, може, вона впала і померла.
Розумієте, це не моя бабця, а моєї дівчини.
Тобто біла, а не індійська.
Гаразд.
-Дуже вам дякую. -Так.
ЛЕДІ
-Бабусь нема: ані білих, ані індійських. -От холера!
-Можна мені в туалет? -Так.
-Вибачте, не стримався. -Так.
Куди вона могла піти? Більше нічого не казала?
-Любить серіал «Чорний список». -До чого це?
Ти запитала, що вона казала. Любить цей серіал.
Я ж не детектив.
Її б знайшов Ред Реддінгтон, якого грає Джеймс Спейдер.
-Припини! -Слухай, з бабусею все добре.
Вона не немічна, дасть собі раду.
Їздила автостопом на концерт Сінатри. Твоя бабуся крута.
Стоп.
Здається, я знаю, де вона.
-Отже, серіал таки допоміг. -Ні, не допоміг.
Але він наштовхнув тебе на слушну думку.
Це її улюблений джаз-клуб.
Високо, де зорі, танцюю
З піснею кохання на вустах.
Один поцілунок, і лечу я
Вище неба.
Я лечу вище неба.
А знаєш, хто ще тут виступатиме?
Тромбоніст з гурту «Ностраскамус».
Ні!
-Звідки це в тебе? -Бабця Керол дала.
Дуже вам дякую.
Ви не проти, якщо я заспіваю ще одну?
Твій образ п'янить,
Не відпускає,
Як приспіву слова,
І від тебе
Обертом іде голова.
Як бульбашки
У вузькому келиху вина.
Твій образ п'янить,
Немов ковток напою
Червоного й терпкого.
Від думки про тебе
Одразу
Усередині сколихнеться.
Усі мрії,
Усі думки лише про тебе.
Твоїх чарів сила
Мене полонила.
Та собі я кажу:
«Ти не пара йому,
Разом вам не бути. Краще забути».
Твій образ п'янить.
А від усмішки тіло
Тремтить.
Адже між нами
Нестримна жага
Від погляду п'янкого
Моя душа знемага.
Переклад субтитрів: Ольга Переходченко