Зараження слід локалізувати.
Докторе Ґрем, які свіжі дані про спалах у Кентуккі?
Кентуккі, мадам Президент?
Кентуккі більше немає.
Зараження... охопило всіх.
Є зрушення в пошуках вакцини?
Цієї миті зразки аналізують мої найкращі фахівці.
Додаємо 50 міліграмів розчину імуноглобуліну G.
Ясно, докторе Вінсент.
Розчин стабільний.
Починаймо.
-Додамо вірус. -Звідки у вас зразок?
Взяв у мавпи в зоопарку Мемфіса.
Найновіший штам.
Вірусе, смачного. Прошу до столу.
Обережно.
Потихеньку.
Розчин не реагує.
Антитіла стабільні.
Мадам Президент,
є вакцина.
Дякувати Богу.
Прекрасно.
-Докторе, ви змогли. -Не я, а ми, Террі.
-Що відбувається? -Боже!
Вірус мутує!
-Як так швидко? -Не знаю. Треба звідси тікати!
Клади зразок у ящик!
-Дідько! -Активізую повний карантин!
Я не хочу вмирати!
Присягаюся у вірності прапору...
Заберіть Президента!
Швидко виводьте її! Негайно!
Зараження! Воно починається!
Воно всіх нас уб'є!
Знято.
-Стоп. -Знято!
Гарна паніка.
Гаразд, перерва на 15 хвилин.
-15 хвилин. -Перерва, 15.
-Отже, це твій перший фільм? -Так. Така кумедна історія.
Я пройшов проби, мені передзвонили.
Потім сказали, що беруть на роль іншого. Але інший не зміг.
І мені подзвонили знов і дали роль.
Дуже нудна історія. Раджу нікому не розповідати.
Так, почав розповідати і сам це зрозумів.
-Дуже наворочений майданчик. -Так, дороге кіно. Чудова робота.
На зйомках «Шашлику» стільки їжі не було.
Що? Так і знав, що знайоме обличчя!
Білий, що впав на гриль і зіпсував барбекю Маркізу.
Точно, зіпсував.
Чекай. А не ти був у фільмі «Ульотний транспорт 3: Діди літали»?
Можливо. Упізнаєш таке?
-Під час зльоту тверк не танцювати! -Класична репліка.
Щоб ти знав, це моя імпровізація.
Цікавий нюанс.
Хочеш іще один?
Тей Діґґз...
не любить селеру.
А я обожнюю.
Брайане, йдеш у суботу на концерт Тіллмана?
На таємний концерт? Так. Де ти вичепив квитки?
Їх мав мій друг Дейв, але в нього в нирках каміння. Не йде.
Ого. І як він?
Не знаю. Забув спитати. Страшенно зрадів і роздрукував квитки.
Чуваче, Брайана брати не можна.
Концерт буде крутяцький. На золотий квиток бери золоту дівчину.
Точно. Вибач, Брайане, ти не йдеш.
Клас. Дякую, Арнольде.
Звертайся, друже.
Подивимося.
Є одна Анна. Місяць тому познайомилися в барі «Cabin».
Примітка: «стрічка». Мабуть, носила стрічку.
І... ще одна. Познайомилися на вечірці друга Зака.
Пише для «Нью-Йорк Таймс».
Отже, або зі стрічкою, або журналістка. Я раджу журналістку.
Чуваче, це концерт Джоша Тіллмана.
Там будуть лише білі.
Бери азіата. Буде підмога, якщо почнуться расові конфлікти.
Якщо на концерті Тіллмана расові конфлікти, тоді мені каюк.
Народ, щось принести?
Ні, у нас усе є, Еліс. Дякуємо.
Гаразд, я йду, але якщо щось треба - Джеймс вам принесе.
Божечки, які розкішні туфлі.
Божечки, щойно купив. Дякую за комплімент.
-Покупку виправдано. -Добре.
Чуваче, нащо тобі журналістка? Бери Еліс. Відпадна дівчина.
І вона мліє від твоїх туфель.
Ні. Я не можу запросити Еліс.
Вона занадто гарна. Настільки гарна,
що якщо нас побачать разом, вирішать, що я мільярдер.
Я з тобою цілком згоден, але тільки сьогодні,
з цим цінним квитком у тебе є перепустка на її рівень.
Але якщо взяти незнайомку,
тоді є імовірність, що їй потрібен лише квиток.
Нехай краще тобою скористається вона,
ніж брати на концерт Брайана.
У жодному разі не бери Брайана.
Слухай, навіщо ти так?
Вибач, брате.
Слухай, наступного тижня сходимо з тобою в океанарій.
-Серйозно?.. Я обожнюю океанарій. -Знаю.
Там і скати є.
Арнольде, ти супер.
-Ти просто супер. -Це ти супер.
Гаразд.
Запрошу Еліс. Сподіваюся, вона погодиться.
Підемо на концерт, вона побачить мою душевну красу
і збагне, що їй потрібен тільки я і більше ніхто.
Отже, я правильно зрозуміла, ти вибрав найкращу?
Так.
Несподіваний поворот.
Ще б пак.
Гей, Еліс.
Привіт. Щось потрібно?
Ні. Я тут подумав...
У мене є два квитки на суботу на таємний концерт Джоша Тіллмана.
Хочеш піти?
Так.
Боже, звичайно.
Але попереджаю: зі мною, а не з Еміліо Естевесом.
Я розумію. Так, це чудово.
Я тільки перевірю графік роботи.
Даси свій номер? Я надішлю СМС.
Так.
Чудово.
Ось.
-Тримай. -Супер.
Що ж, тоді...
Схоже, розмову закінчено.
-Бувай. -Бувай.
ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
ДО КОНЦЕРТУ 72 ГОДИНИ
Здуріти, який у «Зараженні» грим.
Я теж таким стану?
Так, але потрібно кілька годин. Почнемо з рук.
У цей час руками рухати не можна.
-Нічого не хочеш зробити? Готовий? -Так, готовий.
Точно? Коли почнуть, рухатися не можна.
Гаразд. Одну секунду.
-Готовий. -Добре.
Слухай, Бенджаміне, прочитаєш мені СМС?
Побачення з кралею?
Сподіваюся.
-Ну добре. -Дякую.
Кралю звати Брайан?
Ні.
«Хочу з'їсти рамен в новому місці. Цікавить?»
Просто напиши йому «ні».
Просто «ні»?
Це... дуже грубо.
Я йому напишу:
«Вибач, щойно поїв.
Але я дуже ціную тебе як людину».
Стоп, не треба. Напиши «ні».
Я написав те... що сказав.
-Так. -Відправив.
Можеш глянути?
Він відповів.
«Дякую, друже. Мені дуже приємно.
Я теж тебе ціную».
Добре, твоя правда. Спробую писати привітніше.
Так, спробуй.
От Брайан оцінив.
Глянь, будь ласка.
-Серйозно? -Ну глянь.
-Знов Брайан. -Чорт.
«Ресторан норм. Чотири з плюсом».
Тут зважена відповідь наче не треба.
Ні.
Ну ж бо, глянь.
Глянь. Це точно не Брайан.
Та йди.
-Брайан. -Якого біса йому треба?
«Начуваюся паскудно. Знижую оцінку до чотирьох з мінусом».
Почуваюся, а не начуваюся.
-«Автозаміна». -Клас.
ДО КОНЦЕРТУ 48 ГОДИН
Чуваче, уже два дні.
Еліс досі не пише. От що за люди?
Еліс - зайнята жінка з великого міста. Може, у неї просто справи.
Не настільки ж. Я понишпорив у її Інстаграмі.
Клас.
Недавно запостила відео,
де лускає плівку з бульбашками.
Підпис: «Люблю плівку з бульбашками».
П'ятдесят чотири лайки.
От підле стерво.
У мене ідея.
Дівчата цінують чесність.
А якщо я все скажу чесно?
Напишу їй:
«Слухай, Еліс... Якого біса?
Минуло вже два дні. Я чекаю.
Ти що, в шахті? Маякни щодо концерту».
-Вийде оригінально. -А я от ніяк не можу уявити,
що вона це прочитає і добре відреагує.
Краще зроби, як я.
Відправ знак питання.
Знак питання, і все?
Все. Ненав'язливо питаєш.
Ні, друже, зроби ось як.
Відправ їй картинку, де черепаха вилазить з валізи,
а потім відразу напиши: «Ой, пробач. Не тобі».
Тоді вона відповість миттю.
Це загадково, дівчата таке люблять, брате.
Я не знаю. З Еліс трохи ризиковано.
Не відмовляйся від черепахи. Усім цікаво, що вона там робила.
-Деніз. -Привіт, дурки.
Ми тут обговорюємо, що мені робити з цією Еліс.
Написав їй про концерт, два дні не відповідає.
Ти їй не подобаєшся.
Що не ясно? Не розумію.
Гей!
Нащо так песимістично?
Якщо за два дні не написала, іти не хоче.
Тут усе цілком ясно.
Або...
Може, я їй дуже подобаюся, і вона хвилюється.
Теж отак сидить з трьома подругами
і не знає, що ж цьому хлопцеві написати.
Як тобі варіант?
Ні.
Чуваче, ти їй не подобаєшся.
Обов'язково топтати мої мрії? Відправлю їй знак питання.
Знак питання?
Брайан порадив?
Так.
Я ж тобі казала, не слухай його порад.
Він може писати дівчатам будь-що.
-Вони всі його люблять. -Так.
Просто ненав'язливе питання. Типу:
«Ну?»
Ні. Якщо пише він, це мило.
А якщо ти - нудно і жалюгідно.
Я вже відправив. Дякую, що вчасно сказала.
Деніз,
твоя думка.
Якби тобі надіслали картинку, де черепаха вилазить з валізи?
Що черепаха робила у валізі?
Отож бо.
ДО КОНЦЕРТУ 24 ГОДИНИ
Ну що, написала?
Ні, мовчить, а концерт завтра.
Пішла вона в дупу. Це так грубо.
Так, я згоден на всі сто. Це грубо.
Але... зараз так роблять усі.
Ти про що?
Моє листування з однією дівчиною. Познайомилися кілька місяців тому.
Ось.
«Привіт, це Дев. Був радий знайомству».
«Я теж!»
«Вип'ємо разом?»
«Так. Можна в середу».
«У середу не можу. П`ятниця?» «Добре!»
«Привіт. Уже п'ятниця. Зустрінемося?»
І більше не писала.
Так, це жахливо.
А хочеш моє листування з дружиною?
«Побудемо сьогодні вдома?»
«Так».
Це просто рай.
Ніколи ще не заздрив такій нудьзі.
Я у захваті.
Після роботи йду додому... сідаю на диван, обіймаю кохану жінку,
ми три-п'ять годин дивимося серіал, який хвалять критики,
а потім спати.
Прекрасно. Що дивитеся?
Британський серіал «Шерлок». Дуже тобі раджу.
Чорт забирай! Еліс!
Серйозно?
«Вибач. Зашиваюся на роботі. Думаю, завтра не зможу.
Але все одно дякую. Цьом-цьом».
Чорт!
«Цьом-цьом?» Це ж добре. Значить, цілує тебе.
Ні.
«Цьом-цьом» - це «пішов у дупу».
Якщо так, тоді бабуся всі листи мені...
закінчувала словами: «Пішов у дупу. Бабуся».
Ні, ви уявляєте?
Аж три дні було. А вона їх знищила.
Чому народ такий грубий?
Я жива людина. Я не текст на екрані. Можна бути вихованішою?
Нещодавно запросив іншу.
Не відповіла.
У відповідь тиша. Чому?
Хоч відмовку придумай! Так?
«Я їду купувати кондиціонер».
«Поставила готувати печеню. На кілька годин».
«Тримала школярку, вдарило блискавкою.
Ми обмінялися тілами. Іду на урок».
Чудово!
Все зрозуміло, і ніхто не ображений.
Так, але відповідати мовчанням можна.
Не всі розуміють, що три рази «я зайнята» означає «ні».
Якось я зустріла Мішель,
не подобалася мені.
Я їй пару разів ввічливо написала, що я зайнята.
А потім почалося.
Привіт, Деніз.
Це Мішель на прізвисько Принцеса-Любов.
Дістала СМС. У тебе справи. Розумію.
А ти любиш будинки з привидами?
Мій брат там викидайло, зможе провести.
Стоп... викидайло в будинку з привидами? Нащо? Там бешкетують примари?
Так, Деніз, ти в нас дівчина зайнята.
Але я все одно дзвонитиму.
Це Принцеса-Любов.
Це я, Принцеса-Любов!
Шкода, що ти не прийшла на слем моєї племінниці.
Обов'язково приходь сьогодні.
Я йду купувати рушники.
Принцеса-Любов, або Крихітка-Чипс.
Нове прізвисько? Крихітка-Чипс?
Слухай, здається, я її знаю.
Іноді діджеїть на моїх курсах масажу.
Крутить класну суміш східної музики і чиллвейву.
Так, вона невисока і просто обожнює чипси.
-Тому не можна відповідати. -Розумію.
Але... я ж не Крихітка-Чипс, я не Принцеса-Любов.
Я нормальний хлопець, Дев.
Концерт уже завтра.
Кого мені взяти?
Деве, зроби ось як. Просто...
Сподобалася якась - клич на концерт.
Яка погодиться,
з тією і підеш.
Брайане, а якщо погодяться дві? Що тоді?
Тоді, ну, не знаю, другій напиши: «Вибач, квитка вже нема».
Я так завжди роблю.
Я всім подобаюся,
ніхто не сердиться.
Гаразд.
Тоді запрошу журналістку...
запрошу Стрічку
і запрошу Сару, з якою бачився в готелі «Джейн».
Ох, Деве. Усі ці дівчата - ніби текст на екрані телефону.
У самісіньке серце.
Твоя правда. Я сам став тим, що так ненавиджу.
Усе, відправив.
Гаразд. «Шерлок», перший сезон, перша серія.
Починаймо.
Я посередині. Посуньтеся. Обережно.
Нікотиновий пластир.
Допомагає думати.
У Лондоні в наш час неможливо залишатися курцем.
Здається, це мій новий улюблений серіал.
Ти так про всі телешоу кажеш. Того тижня ти обожнював «Майстер шеф».
«Майстер шеф» класний!
Зараз по телику все класне. Золотий вік телебачення.
Хлопці, можна не говорити під час серіалу?
Де повага до Камбербетча?
Вибачте.
Стрічка пише: «Можна я візьму свого брата?»
Ні, Стрічко, не можна!
Вибач, квитка вже нема.
ДО КОНЦЕРТУ 23 ГОДИНИ
Я мав рацію?
Чуваче. З Камбербетчем я можу дивитися будь-що.
Серйозно. Він може грати коматозного, лежати, і все, і мені буде подобатися.
Секунду.
Лора, журналістка, пише: «Привіт, Деве. Я залюбки піду.
Але попереджаю зразу: ми просто друзі».
Бачите? Оце виховання.
Чесність. Це я поважаю.
-Підете з нею, як друзі? -Ні.
Вибач... квитка вже нема.
ДО КОНЦЕРТУ 22 ГОДИНИ
Я знайшов контейнер менш ніж за годину.
Та годі.
Сара з готелю «Джейн» пише:
«Так, з радістю піду! Це супер. Напиши, де зустрінемося».
Вийшло!
Вітаю. У дев'ятимільйонному місті ти знайшов дівчину,
яка піде з тобою на концерт. Вмикай уже.
Ви нормально сприймаєте акцент? Я за весь час не розібрав ані слова.
Візуально прекрасно, але: «Що-що, Бетч?»
ДО КОНЦЕРТУ 3 ГОДИНИ
«Негроні».
Ґраціє, омбре.
Знаєш, що я недавно подумав?
Якщо три місяці грати в більярд, можна стати профі.
Який треба рівень для профі?
А ще профі вдають, що не вміють грати. Це я можу.
У боулінгу так само.
Якби я місяць щодня грав, я б вибивав страйк за страйком.
Профі - це просто люди, які постійно грають.
Виходить, якщо чимось довго займатися, почне виходити.
Так. Банальна в нас розмова.
Хто це?
Еліс. Пише, змінився графік на роботі.
Вона зможе піти на концерт. Ура!
Слухай, з тією іншою скасуй.
-Ні, не можу, негарно. -Чуваче.
Ти виграв золотий квиток. Бери Еліс.
Ту іншу поведеш пізніше на чай.
Негарно так її підводити.
Брате, слухай. Скільки разів дівчата підводили тебе?
Уяви, скільки ти через них натерпівся.
Я тебе розумію.
І починаю погоджуватися.
Можливо, я сприймав це неправильно.
Так. Яка різниця.
Зараз свинство - норма. Це нормально.
Це найпрекрасніша риса сучасності. Беру Еліс.
Пишаюся. Дай обійму!
-Привіт, Еліс! -Привіт.
-Як справи? -Добре.
Плани трохи змінилися. Джоша Тіллмана скасували.
-Будуть Bone Thugs-N-Harmony. Ти не проти? -Ні. Може, зіграють «Crossroads».
То що, ходімо? Уперед.
Ти давно працюєш у «Delmano»?
-Роки три вже. -Клас.
А ти ким працюєш? Ти актор, так?
Зазвичай граю в рекламі.
Я точно чула якось твій голос
у кінці реклами якогось фастфуду.
-Не помиляюся? -Не знаю. Точно чула?
«Wendy's». Тут смакує всім.
Боже! Справді ти. Класно.
Так. Я замовлю випити?
Квитки з тебе, випивка з мене.
-Ні, припини, дозволь... -Ні! Поважай мою владу!
Це в тебе голос Картмана?
Мамо!
Любиш «Південний Парк»?
Так. Кумедний мультик.
-Що вам принести? -Коржики!
-Жартую. Нам два пива. -Зараз.
-Любиш подорожувати? -Так.
Нещодавно їздив у Монреаль. Ти там була?
Так, я це місто обожнюю. Їжа там просто супер.
І таке відчуття, ніби ти в Європі. Класно.
Можеш зняти зі мною ролик для Vine?
Звичайно.
Добре. У кадрі сцена і все інше.
Готова?
Почали.
Привіт, народ. Це я, Еліс.
Я на супертаємному концерті Джоша Тіллмана.
-Чудово. -І ще один. Тут я подурію.
Добре. Подурій.
Мотор.
Шановні сери, це я, Еліс.
Я на концерті Джоша Тіллмана.
Маямі!
Так. Цей теж зняв. Клас. А чому в кінці «Маямі»?
Це в нас з дівчатами такий жарт, після поїздки в Маямі.
-Їздили в Маямі кричати «Маямі»? -Так, було супер. Готовий?
Швидко, граємо в гру.
Якщо можна жити, де хочеш, що ти вибереш? Ну ж бо!
П'ять, шість, сім, вісім, один, два...
-Італію. -Так! Запросто.
«Еліс, а де б жила ти?» На Марсі!
Там вже можна дихати, прикинь.
Ото був би прикол,
якби я зараз почала смоктати он тому хлопцю, скажи?
Так. Ще й який прикол.
-І що б ти зробив? -Не знаю.
Я б, мабуть, сказав:
«Еліс, навіщо ти смокчеш незнайомому хлопцю на концерті?»
Ага, а я така: «Га?»
Дивись.
Дивись, яка куртка. Як думаєш, варто вкрасти?
Ні.
Не треба.
Така класна куртка. Саме таку хочу.
А на концертах куртки гублять постійно.
Піду заберу.
-Серйозно, так просто візьмеш? -Так. Прикольно.
-Виходить, що ти вкрала. -Точно!
У мене класна ідея.
Нюхнемо кокаїну і підемо грати в лазертаґ.
-Ні, мені не хочеться. -Та годі.
Гей! Якого біса? Це моя куртка.
Вона хоче вкрасти мою куртку.
Потримай пиво. Неправда.
Куртку мені купив він, у Парижі.
Вона з «Topshop», це моя. Знімай.
-Ні. -Віддай.
-Досить, віддай. -Віддавай!
А хай вам.
Дівчата, заспокойтеся! Виведи цю звідси!
Рятуйте! Ґвалтують!
-Деве, рятуй. -Вибач. Я не знаю...
Скажи, що вона ідіотка!
-Скажи, що вона ідіотка. -Я не знаю...
Деве, ти чого?
Я її не знаю.
Можеш іти до неї надвір.
Та ні, мені й тут добре.
Правильно мислиш, хлопче.
Деве?
Привіт! Рейчел.
Як життя?
Ти пам'ятаєш моє ім'я?
Так, пам'ятаю.
Ти мені не писав.
Ти мені теж. Ми квити.
Дуже добре, що я тебе зустріла.
Виявилося, пігулка «план Б» підроблена, і я народила нам дитину.
Ні, дітей. Двійнят.
Один білий, інший індієць.
Я думав, що народяться два метиси. Цікаво.
-Як тобі виступ? -Класно. Як ти сюди потрапила?
По роботі. Піарю їхній лейбл.
Але концерт таємний, тому з піаром усе просто.
Я прокололася: прийшла купа людей.
А ти як? Як минув вечір?
У мене було побачення, воно закінчилося, бо дівчину звідси вигнали.
Що? Боже! Який жах.
Я тільки радий. Вона нестерпна.
Справді? Що сталося?
Спочатку вона показала агресивну пародію на Картмана,
а в кінці її вигнали, бо вона вкрала чужу куртку.
Так, жорстоко.
Але Картман - це смішно.
Вона на цьому наполягала.
Я саме йду на афтерпаті в «Achilles Heel».
Хочеш піти - домовлюся з тим, у кого список гостей.
Зі мною.
Так, чудово.
Зараз я в бар з Деніз, можу заскочити пізніше.
Без проблем.
Гаразд. Двійнятам від мене вітання.
Так, вони чекають на аліменти, тож...
Скажи білому, хай ще почекає.
Плачу тільки за того, що на мене схожий.
-Добре, бувай. -Бувай.
Це дівчина з «планом Б» і соком?
Так, чудова.
Запросила в «Achilles Heel». Може, піду. А в тебе що?
П`ю з Мішель на прізвисько Принцеса-Любов.
-Крихітка-Чипс? Серйозно? -Так, вона така мила.
Чипси я трахати люблю.
Звісно, більше сухарики, але нічого.
Ти ж їй потураєш.
Вона лишила ще повідомлення, і я вирішила: «Добре».
Ясно. Гаразд. Гляну, що робить Брайан.
Він у барі «Cabin». Пише: «Приходь.
Тут класно. Атмосфера: п'ять з мінусом. Дівчата: п'ять з мінусом. Загалом:
п'ять з мінусом».
Зручно, що є три категорії.
Там у вихідні штовханина.
-Чого ви туди ходите? -Там зручно знайомитися.
З курками? Взяти телефон і писати дурниці?
Краще погуляй з Рейчел.
Вона нічого, але я її погано знаю.
А якщо я піду в бар, зустріну свою долю і зміню життя?
А раптом доля - Рейчел. А ти й не дізнаєшся.
Долю не завжди видно відразу.
Може, Рейчел стане долею потім.
Або стане поганню. І про погань: мене чекає Принцеса-Любов-Крихітка-Чипс.
Гаразд, я заплачу.
Біжи, Королева-Ді на прізвисько Багатий Сухарик.
-Бувай. -Бувай.
-Привіт! -Привітулі, Бінґо-Бонґо.
-Ти прийшов. -Прийшов.
Як тут багато модних людей.
Так, класно.
То в тебе тут робота, чи розважаєшся теж?
І те, і те. Мені тут подобається, бо я шанувальниця групи.
Так, вони класні. Я давно не був на концертах.
Мій попередній концерт - The Silly Billies.
-Гурт для дітей? -Так.
Не сам ходив. Водив кузенчика.
І як концерт?
Суперовий.
Малеча просто шаленіла.
Зіграли всі головні хіти.
-«Гаряча картопля», «Колеса автобуса»... -Так.
«Голова, плечі, коліна, пальці».
Так.
Розповім тобі один цеховий секрет.
-The Silly Billies - чудовиська. -Що? Ні, нізащо не повірю.
Подруга казала. Таких вередливих ще не бачила.
І це людина, яка знає Мерайю Кері.
-Головна примадонна VH1! -Вони в одному літаку не літають,
бо вічні скандали: Синій Біллі трахнув дружину Червоного на очах у Зеленого.
-Ні, це неправда. Не може бути. -Присягаюся.
А ще один з них поведений на ногах.
Чому чоловікам подобаються ноги?
Зараз таких багато.
Погугли ім'я якоїсь зірки - насамперед видно ноги.
Не розумію.
А тобі що подобається? Любиш цицьки?
Сідниці? Голову, плечі, коліна, пальці?
Вгадала. Зазвичай я гуглю: «Скарлетт Йоганссон,
голова, плечі, коліна, пальці».
Іноді шукаю голову і плечі, а знаходжу шампунь. Так незручно.
По-моєму, це найкрутіша пісня у світі.
-Хочеш потанцювати? -Так. Зараз.
Ходімо.
У тебе на куртці
стільки блискавок.
Багато кишеньок.
Є щось маленьке, щоб покласти?
-Льодяники від кашлю. -Чудово.
Ось, клади сюди.
У цьому й задум.
Кишенька для льодяників від кашлю.
Їдеш на мотоциклі, і раптом дере в горлі.
Закинув у рот, їдь собі далі.
Це що за звук? Мені він не подобається.
Розумієш, мій колишній повернувся з Сієтла...
Ні!
-Ми хочемо зійтися. -Ні! Припини.
Неправда. Це розіграш.
Я хотіла сказати раніше, але вийшло б дивно.
Але так теж дивно.
-Так, дуже дивно. Вибач. -Так. Ні.
-Боже. Навіщо? -Так, знаю.
Навіщо? Ні. Ти така класна.
Таких людей мало. Нащо ти так зі мною?
Я не хотіла з тобою «так».
Вибач. Ти також класний.
Боже. От лажа. Ти чудова, і...
Чорт.
-Не знаю. Гаразд. -Ну...
Що? Тиснеш мені руку? Припини. Обнімімося.
-Обнімімося. -Добре.
Розумієш, мій інструмент був у...
-Добре, обнімімося. -...у тебе там.
Було приємно з тобою зустрітися.
І мені було приємно.
-Добре. -Поки не почалося це.
-Поки не почалося. -Жах.
-Так, жах. -Я розумію.
Що ж, лишається сказати одне.
Ідіть у дупу, пацани. Я додому.
-Ого, крутий Картман. -Берегла для такого випадку.
Так, молодець.
-До зустрічі, Деве. -Так. Бувай.
Бувай.
Переклад субтитрів: Ольга Переходченко