Г-жо президент, началник-щабове, министър-председател Чо,
за мен е чест да бъда тук, в Овалния кабинет...
...но ми се щеше да е при други обстоятелства.
Връщам се от среща с най-видните учени в света.
Всички са мъртви.
Вирусът ги порази.
Успях да взема проба, но не е в епруветка.
В кръвта ми е.
Д-р Винсънт, ако е в кръвта ви, това значи, че вирусът... Господи!
Да.
Заразата...
...се разпространява.
Благодаря, Бен. Боже!
Много въздействащо, Дев.
Паузата след “заразата” беше велика.
Невероятна пауза, една от най-впечатляващите днес.
Много благодаря, че дойде.
Аз благодаря... за отделеното време.
Още една пауза.
Страхотно. Режисьорът пристига другата седмица.
Искам да ви запозная. Секретарката ми ще ти се обади.
Чудесно. Вече знае ли се кой ще бъде в главните роли?
Между нас да си остане,
на път са да ангажират Колин Салмън и Кери Уошингтън.
Най-вероятно Фифти Сент ще е в ролята на злия корумпиран сенатор.
Филмът ще е за вирус с чернокожи актьори?
Да, точно така.
Обадиха ми се за филма за вируса с черните. Може да стане.
Да му се не види!
Мамка му! - Какво има?
Сега разбирам, че календарът ми не е обновен.
Д-р Рамусами идва в града. Забравих да го взема от гарата.
Опа! Кофти.
Ако идва чак от Индия, трябва да го вземеш.
Всичките ми задачи са в календара.
Сутрин чувам звън.
Зън-зън, и си планирам деня.
Зън-зън, и виждам какво ще правя.
Днес нямаше “зън-зън”.
Трябва да прехвърлиш задачите си в новия айпад.
Защо звъновете не се прехвърлят автоматично?
Няма термин “звънове”. Спри да го повтаряш.
Не е автоматично, ти го правиш.
Обадих ти се да го настроиш, но ти не ми вдигна.
Сега д-р Рамусами сигурно обикаля гара “Пен”
и нагъва брецели.
Не си сигурен.
И е умиляващ сценарий за най-лошото, което може да му се случи.
Трябва да го взема. Ще ми оправиш ли айпада?
После. Ще гледам “Х-мен”. Не искам да изпусна трейлърите.
Излизам. Не съм ти личният компютърджия.
ТИРАЛНАЛВЕЛИ, ИНДИЯ, 1958 Г.
Какво е това?
Сметалото ми.
Дай ми го.
Май е счупено.
Не, нищо му няма.
Счупено е. Чакай да го оправя.
Олеле...
Искам да уча в медицински колеж и да стана лекар.
Рамеш, не можем да си го позволим.
Поработи във фабриката и после ще видим.
НЮ ЙОРК, 1980 Г.
Тук са кабинетите.
Е, разведох ви из болницата.
Разбрахте ли всичко?
Да. Чухме, че когато дойде нов лекар в града,
водите цялото му семейство на ресторант.
Довечера ли ще е?
Да взема ли съпругата си?
Не. Няма такава вечеря.
Идете в столовата и яжте там.
Нали не гледаш? - Не.
Затвори ли очи? - Да.
Сега ги отвори!
Компютър!
Благодаря, татко.
После. Ще гледам “Х-мен”. Не искам да изпусна трейлърите.
Излизам. Не съм ти личният компютърджия.
Добре.
ТРЪГВАМ
Е, аз ще потеглям, татко.
Прочете ли статията в “Икономист”, която ти пратих?
Не, нямах време.
Разкрива как субсидиите за фермерите ще ни докарат
повсеместна суша в близките 10 г.
Много окуражително.
Е, ще тръгвам, но се радвам, че се видяхме, татко.
Ще отскочиш ли до магазина да ми вземеш пакет ориз?
Не мога. С един приятел ще ходим на кино.
Искам да участвам във викторината преди филма.
Ще потеглям.
ХУ ВЕЙ, ТАЙВАН, 1958 Г.
Току, донеси ориз.
Татко.
Измий ориза.
Искаме да ядем месо довечера. Заколи пилето.
Току, в Америка няма да познаваш никого.
Няма да имаш нищо.
Ще имам възможности.
И по-добър живот.
НЮ ЙОРК, 1981 Г.
Съжалявам, но нямаме свободни маси.
Не искат да ни настанят, защото сме азиатци.
Благодаря, че дойдохте. - Дочуване.
Бизнесът върви много добре.
Жертвите ни си струват. Той ще живее по-добре.
Ще може да прави всичко, което пожелае.
Не мога. С един приятел ще ходим на кино.
Искам да участвам във викторината преди филма.
Ще потеглям.
Разбирам. Приятно гледане.
ОРИГИНАЛНА ПОРЕДИЦА НА NETFLIX
От всичките 15 филма “Х-мен”, които съм гледал,
този беше на девето място.
Ами! Имаше 30 герои и 40 злодеи.
Новите филми са пренаселени.
Съобщение от татко:
“Ела да ми оправиш айпада. Сега не престава да звъни”.
Баща ти иска ли да му оправяш нещо?
Не умее да пише съобщения и също мрази да говори.
Изрича средно по три думи на седмица.
Бащите ни са особняци. Споменах на моя за кастинга за “Заразата”...
Филма за вируса с черните ли? Супер!
Благодаря.
Казах му, а той: “Добре. Ще ми оправиш ли айпада?”.
Вместо: “Синко, браво”. Или: “Сине, гордея се с теб”.
Баща ми никога не е казвал, че се гордее с мен.
Винаги казва: “Това ли е? Нищо повече?”.
Ако кацна на Луната, ще ме пита кога ще отлетя за Марс.
“Кацнал си на Луната? Все едно си завършил общинския колеж.
Кога ще завършиш “Харвард”, тоест ще идеш на Плутон?”
Азиатците нямат емоционалната нагласа да казват, че се гордеят с децата си.
Общувал ли си с родители на бели? Страшно са мили.
Веднъж вечеряхме с майката на гаджето ми.
За една вечер ме прегърна повече пъти, отколкото нашите през целия ми живот.
Повечето бели семейства ще се надпреварват да ме осиновят.
По дяволите! Татко иска да пием чай с приятеля му д-р Рамусами.
Ще дойдеш ли, за да се измъкна по-бързо?
Искаш да си говоря с баща ти и с друг дърт индиец?
Не. Навън е приятно.
Ще се разходя в парка и ще се поровя за трансферите в НБА в телефона си.
Хайде, нали си ми приятел!
Добре, но ще ми върнеш услугата, като дойдеш с мен
на приема на азиатско-американските бизнесмени,
организиран от братовчед ми Джеймс.
Добре, става. - Хубаво.
Браян, ще опиташ ли от индийските закуски?
Мисоре пак? Муруку?
Мирчи? Омаподи?
Или пападъм?
Не, благодаря.
А минипападъм?
Да, може.
Дев, как върви актьорството? - Добре.
Явих се на кастинг за филм.
Участвах в реклами, но реших да се пробвам като редови актьор.
Първото ми прослушване за киното.
Щом е минало добре, е добър знак.
Благодаря. А баща ми се чуди защо не съм в “Железният човек”.
Поредицата “Железният човек” си я бива. Героят е силен и забавен.
Как навлезе в актьорската професия?
Мечта ли ти беше?
Не. Един ден се разхождах в парка.
Спря ме един и ми каза, че търсят човек от малцинствата за реклама.
Съгласих се, платиха ми добре и продължих.
Така станах актьор.
Браво. Добре си се устроил.
На твоята възраст баща ти тъкмо беше напуснал фабриката за ципове.
Какво?
Две години работих във фабрика за ципове, за да събера пари за медицинския колеж.
Не си ми го разказвал. - Да, баща ти беше много усърден.
Сещаш ли се за накрайниците на ципа, дето се дърпат?
Той им пробиваше дупките.
Много го биваше.
Ако не беше дошъл в Америка,
сега и ти щеше да работиш във фабриката за ципове
и да ги дупчиш.
А Дев е в Америка, където проблемът му е, че няма уайфай.
Сериозен проблем е.
Помниш ли клипчето за онзи, дето падна?
Буферирането трая цяла вечност. - Гледал съм го!
Много е смешно!
Браян, ще ми пратиш ли линка?
Разбира се.
Защо не помоли мен? - Харесвам Браян.
Мейсън пише, че в “Хепи Ендингс” е “фрашкано”.
Цитирам го. Ще отидем ли?
Да. Това, което разправяше татко, е много шантаво.
Не знаех, че е работил във фабрика за ципове.
Ти знаеш ли за миналото на баща си?
Само най-общо.
Бил е беден. Живял е в друга страна.
Било му е тежко и е дошъл тук.
Това е същината.
Не е ли това същината на всяка имигрантска история?
Не трябва ли да ти пука повече, щом ти е баща?
Да, но той не е приказлив.
Намерих негова снимка от казармата. Коментарът му беше: “Тежко време”.
После отиде в другата стая.
Смахнато е.
Ние, първото поколение деца, живеем страхотно,
само защото родителите ни са се жертвали.
Не им благодарим. Не показваме признателността си.
Дали да не предприемем нещо?
Да им направим подаръци ли? Но какво да купя на баща си?
Няма интереси.
Обича да пие вода, за да не се дехидратира.
Може да му подаря бидон с вода.
Има ли клуб “Вода на месеца”?
Или да ги заведем в хубав ресторант,
да ги разпитаме за живота им и да им благодарим?
Да, може. Татко ще се съгласи.
Какво ще има да пие със сигурност?
Вода.
Ало? - Здрасти, Дев.
Режисьорът няма да може да дойде утре.
Но прослушването ти му хареса
и пита дали може да го повторите през скайп.
Безжичният интернет вкъщи е скапан.
Може ли след два часа? Ще отида у приятел.
Времето ги притиска. Не може ли да стане по-бързо?
Ще си взема компютъра и ще импровизирам.
Ще ти звънна след 15 минути. Благодаря.
Чувате ли ме добре?
Да, Дев.
Четеш сцена 22, репликите на д-р Винсънт.
Добре. “Изолирах пробите.
По мои изчисления епидемията ще засегне един милион души в следващите 12 часа.”
“Божичко!”
“Момент. Една от пробите е изчезнала.
Господи! Епруветката е компрометирана.”
“Д-р Винсънт, патогенът е във въздуха.”
“Заразата се разпространява!”
Трябва да те прекъсна, защото епидемията започва от този момент.
Искам да се вживееш. Седнал ли си?
Стани и си представи, че вирусът е превзел тялото ти.
Заразата се разпространява!
Вирусът разяжда плътта ми!
Очите ми горят!
Какво става в лабораторията?
Помещението е заразено! Вирусът ще избие всички ни!
Веднага се махайте оттук! Бягайте!
Чакай! Късно е!
Заключете вратите!
Трябва да се жертваме, за да спрем разпръскването на вируса!
Не! - Господине.
Не може да се държите така тук. Напуснете заведението.
На прослушване съм. Може ли да довърша? Още малко.
Почти приключих.
Става ли?
Извинете. Ще продължа оттук.
Майко мила! Не!
И съм готов.
Благодаря.
Благодаря, Дев, беше чудесно. Ще се чуем.
Защо е в кафене, за бога? Да не е бездомен?
Камерата не е изключена.
По дяволите! Извинявай. Всичко е наред.
Благодаря ви, че дойдохте.
С Браян решихме да ви заведем на хубава вечеря, за да ви благодарим.
Работили сте усърдно, дошли сте тук,
дали сте ни по-добър живот, а ние не сме ви благодарили.
И така... За нашите родители!
Извинете, господине.
Може ли да поръчаме пиле с броколи?
Извинете за поръчката.
Донесете от хубавите ястия, които сервирате само на китайци.
Разбира се. Как може да си мислят, че това ядем в Тайван!
Представяте ли си?
Какво е това специално пикантно пиле по сечуански?
Рамеш, защо го гледаш? Ти не ядеш пикантна храна.
Щом е специално, значи е хубаво.
ШУН ЛИЙ ПАЛАС
Дев, донесе ли снимки от екскурзията в Нова Зеландия?
Забравих ги. Извинявайте.
Прави много снимки, а после не ги виждаме.
И аз снимах много с моя айпад.
Не, снима един дълъг клип.
Показва цялата екскурзия.
Така се вижда всичко.
Мамо, защо ядеш само бял ориз?
Ще ям каквото си искам. Аз казвам ли ти какво да ядеш?
Не обичам китайска храна. - Защо не спомена?
Щяхме да отидем другаде.
Тук ми харесва. Веднъж доведох майка ти, но не яде нищо.
Защото не обича китайско.
Аз обичам. Много е вкусно.
Другата причина да ви изведем е,
че искаме да научим повече за вас и как сте дошли тук.
Татко, ще ни разкажеш ли някоя история?
Не се сещам за нищо забележително.
Хайде де, сети се.
С какво се занимаваше като дете в Тайван?
Работех много.
Добре. Случи ли се нещо по-интересно?
Не.
А вие какво правехте, когато бяхте на нашата възраст?
Работех и се грижех за вас с баща ви.
Как се забавлявахте?
Не се забавлявахме. - Нали разбираш,
че забавлението е нещо ново?
То е привилегия само на вашето поколение.
Как се забавляваше като дете?
Татко, виж китарата. Може ли да я купим?
Стига глупости.
Боя ли си търсиш? Нямаме време за това.
Виж! Купих ти китара.
НЮ ЙОРК, 1992 Г.
Татко, играя на видеоиграта.
Имаше много играчки.
Водехме те на футбол, на уроци по китара, имаше “Нинтендо”.
А аз само учех, играех навън, ядях ориз и си лягах.
Мамо, твоят първи ден в Америка сигурно е бил вълнуващ.
Не. Докараха ме от летището и баща ти отиде на работа.
Не познавах никого, дори баща ти.
Бракът ни беше уреден и се запознахме седмица по-рано.
А в онзи първи ден не обиколи ли града?
Не, седях на дивана и ревях.
Много тъжно.
Ти попита! - Не помните ли нещо друго?
Аз се страхувах да вдигна телефона,
защото никой не ме разбираше заради акцента ми.
И мен ме беше страх да вдигна телефона.
Много крещят. “Какво? А?”
Скоро съм дошъл в тази страна.
Защо се сърдят?
Не може да бъде. Ти говориш добре.
Помниш ли други истории, откакто дойде тук или от детството си?
Изял си домашното пиле?
Да. - Ей...
Имаш ли още пилета за клане?
Чакам от 45 минути. Къде ми е пилето с броколи?
Веднъж, когато Браян беше малък, отидохме на ресторант
и донесоха плато с десерти да си изберем.
Браян грабна парче шоколадова торта и я размаза по лицето си.
Да уточним, че бях на 7 г.
“Вкуснотия!”
Веднъж заведох Дев в “Пица Хът”.
Едно момиче го тормозеше. Бутна го в басейна с топките.
И той се развика: “Татко, Уенди ме бута!”.
Момичето беше повтаряло един клас. Беше огромно.
Приятно е.
Забавлявам се.
Онази вечер мина страхотно. Не бях чувал тези неща.
Колко вода е изтекла!
Баща ми се е къпал в река, а сега кара кола, която говори.
Сигурно всички имигрантски истории са откачени.
Не си представям свят, в който не знам,
че баща ми е имал воден бивол на име Тин Тин.
Или че приятелката на майка ми се е казвала Кунджиликака.
Включен ли си в груповия чат с нашите?
Баща ми участва ли? - Явно да.
Разменили са си телефоните след вечерята.
Защо мен ме няма? - Има друг Браян.
Браян Донкърс. Някой се е объркал.
Искат пак да се съберем довечера.
Баща ми: “Да кльопаме в “Мистър Чоу”.
Твоят: “Ще ми бъде приятно. Ще присъствам на събитието”.
Чакай, какво става? - Няма да вечеряме отново с тях.
Не искам да става традиция. - Беше една вечеря.
Не желая сериозна връзка с баща си.
Пиши, че не можем. - Добре.
“Съжалявам. С Браян вече имаме планове.”
Питър Чан: “Дев, спокойно. Побойничката Уенди няма да е там. Ха-ха”.
Олеле! Питър Чан ни залива с лафове.
Браян Донкърс: “Бройте ме”.
Татко: Жалко, че не можеш да дойдеш. Обади се.
Ужасно съжалявам за шантавото прослушване по скайп.
Следващия път ще се справя по-добре.
Съгласна съм и затова те уредих със студийна сесия.
Супер. - Има уловка.
Избрахме друг актьор да играе д-р Винсънт.
Агентът му се обади...
да се уговорим буквално преди десет минути и аз реших...
че вместо да те прослушваме и да губим време,
по-добре да ти кажа истината.
Но вече започвам да съжалявам.
Все едно. Няма нищо. Бездруго си нямах работа.
Е, ще потеглям.
Ще взема една вода.
Тя е за хората, които чакат.
Не си я взимаш за из път.
Сериозно ли говориш? - Не е предвидено хората...
...да я отнасят.
Това не е Ню Орлиънс.
Татко: Сигурно си зает. Обади се, когато можеш.
Ало?
Здрасти, тате. Какво става?
Закарах д-р Рамусами на гарата.
Какво правиш?
Нищо особено.
Всичко наред ли е?
Имах среща с кинаджиите. Няма да получа ролята.
Нищо.
С майка ти гледахме рекламата на “Го-Гърт”.
Добре си се справил.
Показа ли им “Ютюб”?
Не е прието да показваш клипчета от “Ютюб” на кастинг,
но благодаря.
Е, нищо. Ще участваш в следващия.
Добре. Дочуване. - Чао.
Чао.
Затворили сте очи, нали? - Да.
Отворете ги.
Изненада!
Донесох ти подарък. - Много мило.
Дядо не ти е купил китара. Тази е от мен.
С уроци за един месец.
Благодаря, Дев.
Заслужаваш прегръдка.
Благодаря. - За мен няма ли подарък?
И на теб ти донесох нещо.
Снимка! - Прекрасна е.
Много ти благодаря. Обичам те.
И аз те обичам.
Добре. Къде ще ядем?
В “Мистър Чоу”.
Рамеш, престани.
Знаеш, че не обичам китайско.
Ще сготвиш ли нещо? - Да. Ще направя корма.
Наистина ли не ти се излиза? - Да.
Няма нужда да ни водиш на изискана вечеря.
Обаждай ни се веднъж седмично. И това ни стига.
Дай ми айпада.
СЕДМИЧЕН РАЗГОВОР С ДЕВ
Съжалявам, г-н Чоу...
...няма да дойдем в твоя ресторант
точно днес.
Престани.
ХОРАТА ОТ ЛОДКИТЕ В ЕВРОПА
Прав си, татко.
Спукана ни е работата.
Казах ти.
Учителят по китара каза, че си спрял уроците.
Да. Опитах, но не ми хареса особено.
От дърпането на струните ме болят пръстите.
Какво стана с тъжната история как дядо не ти е купил китара?
Не знам. Не ме закачай.
Остави ме да си играя на компютъра.
Превод на субтитрите: Милена Сотирова