Мадам Президент, голови Адміністрації... прем'єр-міністре Чоу...
бути в Овальному кабінеті для мене велика честь...
але шкода, що привід сумний.
Я щойно з перемовин з найкращими вченими світу.
Вони всі померли.
Їх убив вірус.
Я зміг дістати зразок, але...
не в пробірці.
Він у мене в крові.
Докторе Вінсент, якщо він у вас у крові, отже, вірус... Господи.
Так.
Зараження...
уже почалося.
Дякую, Бене.
Дуже вражає, Деве.
Ця ваша пауза після «зараження» геніальна.
Чудова пауза. Одна з найкращих за цілий день.
Спасибі вам, що прийшли.
Спасибі вам... що запросили.
Знову пауза.
Це було круто. Режисер прилетить наступного тижня.
Я організую вам зустріч. Ми ще зателефонуємо.
Чудово. Ще не відомо, хто зіграє головні ролі?
Скажу між нами:
майже домовилися з Коліном Селмоном і Керрі Вашингтон.
А Фіфті-Сент зіграє злого сенатора, який заплющує на все це очі.
Виходить, це... чорний фільм про вірус?
Авжеж, саме так.
Мені дзвонили щодо того фільму про вірус. Буде цікаво.
Чорт.
-Чорт. -Що таке?
Ой-йой!
Я щойно помітив,
що в мене не оновлюється календар.
Приїжджає доктор Рамусамі.
Я забув зустріти його на вокзалі.
Так, це не жарти.
Друг їхав аж з Індії. Треба було зустріти.
Усі справи записані в календарі.
Щоранку лунає «дінь».
«Дінь-дінь» - я планую день.
«Дінь-дінь» - я бачу, які в мене справи.
А сьогодні «дінь-дінь» не було.
Це ж новий iPad. Перенеси записи зі старого.
Чому «дінь» не переноситься саме?
Такого терміна немає. Не кажи «дінь».
Записи автоматично не переносяться. Треба вручну.
Я дзвонив і просив тебе перенести, а ти не передзвонив.
Тепер доктор Рамусамі, мабуть, блукає десь у Пенн-стейшн,
харчується брецлями.
Звідки ти знаєш, що брецлями?
А загалом,
це не найгірший варіант для людини, яка заблукала в Нью-Йорку.
Я їду його заберу.
А ти, будь ласка, полагодь мій iPad.
А можна потім? Я йду на «Людей Ікс». Пропущу трейлери.
Мушу бігти. Я тобі не комп'ютерник.
ТІРУНЕЛВЕЛІ, ІНДІЯ 1958
Що це в тебе?
Моя рахівниця!
Дай сюди.
Здається, зламалася.
Ні, вона працює.
Та ні, точно зламалася. Я полагоджу.
Йди собі.
От чорт...
‎Тату, я хочу вчитися в медінституті, ‎щоб стати лікарем.
Рамеше...
у нас на це нема грошей.
Кілька років попрацюєш на заводі, а там буде видно.
НЬЮ-ЙОРК 1980
А тут у нас екзаменаційні палати.
Отже, я показав вам усе найголовніше.
Вам усе зрозуміло?
Так.
Мені сказали, коли приходить новий лікар,
ви ведете всю його сім'ю у стейк-хаус.
Підемо сьогодні?
Набрати дружину?
Ні.
Ніякого стейк-хауса.
Можете... поїсти в їдальні.
-Не підглядаєш? -Ні.
-Міцно заплющив? -Так.
Розплющуй!
Комп'ютер!
Ого-го.
Дякую, тату.
А можна потім? Я йду на «Людей Ікс». Пропущу трейлери.
Мушу бігти. Я тобі не комп'ютерник.
Добре.
Я ВИХОДЖУ
Гаразд. Тату, мені вже час іти.
Читав статтю з «Economist», яку я надіслав?
Ні, не мав часу.
Там пишуть, що субсидування ферм поступово призведе до того,
що у країні буде засуха через десять років.
Як цікаво.
Ну, я піду.
Радий був побачитися, тату.
Поки ти ще тут,
збігаєш у магазин по пачку рису?
Вибач, не можу. Я з другом домовився сходити в кіно,
люблю відповідати на питання вікторин перед сеансом.
Тож... я вже піду.
ХУВЕЙ, ТАЙВАНЬ 1958
Курочка!
Току. Збігай по рис.
Тату.
Тримай, помий.
Для вечері потрібне м'ясо. Принеси курку.
Току, якщо поїдеш в Америку, ти ж там нікого не знаєш.
У тебе не буде нічого.
Там у мене будуть...
можливості.
Я зможу жити краще.
НЬЮ-ЙОРК 1981
Вибачте, вільних столиків немає.
Думаю, нас не обслуговують,
бо ми азіати.
Дякую, що прийшли.
Добре йде бізнес.
Дуже добре.
Недарма ми всім пожертвували.
Ми житимемо краще.
Наш син зможе стати, ким захоче.
Вибач, не можу.
Я з другом домовився сходити в кіно,
люблю відповідати на питання вікторин перед сеансом.
Тож... я вже піду.
Я розумію.
Іди, розважайся.
ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Скажу чесно,
з усіх 15 фільмів про Людей Ікс
цей точно у дев'ятці найкращих.
Так.
30 героїв, 40 лиходіїв. Зараз у цих фільмах дуже багато персонажів.
СМС від тата:
«Будь ласка, полагодь мій iPad. Тепер "дінь" не замовкає».
Твій пише, якщо щось зламалося?
Здається, тато писати СМС не вміє. Наживо теж не любить говорити.
Чую від нього три слова на тиждень.
Наші тати дивні. Я своєму сказав, що матиму роль у «Зараженні»...
У чорному фільмі про вірус? Чудово.
Дякую.
Кажу йому, а він мені: «Гаразд. Полагодиш iPad?»
А сказати: «Синку, ти молодець?» Або: «Синку, я тобою пишаюся?»
Я слова «пишаюся» від свого тата не чув ні разу.
Зазвичай каже:
«І все? І це все, що ти зробив?»
Якби я полетів на Місяць, він би сказав:
«На Марс не міг полетіти?»
Точно. «Ти літав на Місяць?
Це як відучитися в технікумі.
Коли ти закінчиш Гарвард, тобто злітаєш на Плутон?»
Мені здається, батькам-азіатам бракує емоцій,
щоб сказати, як вони пишаються.
Ти бачив батьків білих? Вони такі приємні.
Якось ми вечеряли з мамою моєї колишньої,
і за вечерю вона обняла мене більше разів,
ніж усі мої родичі за все життя.
Точно. У більшості білих сімей мене б усиновили з радістю.
От чорт. Тато запрошує на чай з його другом доктором Рамусамі.
Сходиш зі мною, щоб був привід втекти?
На чай з твоїм татом і ще одним старим індійцем?
Ні. Суперова погода.
Я піду гуляти в парку і читати на телефоні чутки про трансфери в НБА.
Чуваче, будь другом.
Гаразд. Але тоді...
ти підеш зі мною
на прийом для бізнесменів-азіатів.
Кузен Джеймс збирає у вихідні.
-Так, домовилися. -Добре.
Брайане, скуштуєш індійські закуски?
Майсур пак, мурукку...
мірчі... омаподі.
Чи, може, пападам?
Ні, не хочу, дякую.
Може, тоді міні-пападам?
Добре, міні скуштую.
-Деве, як твоя акторська робота? -Прекрасно.
Дали роль у фільмі, круто.
Зазвичай граю в рекламі,
але вирішив вийти на серйозніший рівень.
Це мої перші кінопроби.
Якщо перші проби успішні, це чудово.
Дякую. Скажіть тату. Хоче, щоб я грав у «Залізній людині».
Фільми про Залізну людину чудові. Герой і сильний, і водночас з гумором.
Як ти вирішив стати актором?
Ти з дитинства
хотів грати в кіно?
Та ні. Просто якось гуляв у парку Вашингтон-сквер,
і до мене підійшов хлопець. Сказав, шукає індійця в рекламу їжі.
Я погодився, мені добре заплатили, і я продовжив.
Став грати постійно.
Молодець. У тебе успішне життя.
Батько у твоєму віці ще працював на фабриці застібок-блискавок.
Блискавок?
Так. Я два роки робив блискавки, щоб зібрати гроші на медінститут.
-Ти ніколи не розповідав. -Так, твоєму батькові було нелегко.
Знаєш, на собачці є невелике вушко, за яке потрібно тягнути?
А він робив у них отвори.
І робив майстерно.
Якби він не приїхав в Америку,
ти б точно зараз працював на тій самій фабриці блискавок,
робив би отвори.
А так Дев живе в Америці,
і його єдина проблема - поганий Wi-Fi удома.
Це тобі не жарти.
Пам'ятаєш той ролик про типа, який упав у торт?
Ледве завантажився.
Я бачив цей ролик!
Такий смішний!
Брайане, скинеш посилання?
Звичайно.
А мене попросити?
Мені подобається Брайан.
Мейсон пише: «Бар "Happy Ending" - супер-дупер».
Так і написав. Підемо?
Так.
Тато таке дивне розповідав.
Виявляється, він робив застібки. Я не знав.
А ти про минуле батька щось знаєш?
Знаю тільки головне.
Він був бідним, жив у іншій країні.
Там було важко.
Він приїхав сюди.
Знаю лише в загальних рисах.
Таке в усіх іммігрантів. Усім було важко.
Невже не цікаво? Це ж твій батько.
Так, але він не дуже балакучий.
Я знайшов його фото у військовій формі, а він каже: «Важкі часи».
І пішов у іншу кімнату.
Неймовірно.
У нас, народжених уже тут, таке казкове життя,
бо батьки багато чим пожертвували.
А ми їм ніколи не дякуємо. Зовсім не дякуємо.
Треба щось зробити.
Наприклад, якийсь подарунок?
Що я можу подарувати татові? Він нічим не цікавиться.
Тільки любить пити воду, підтримувати баланс рідини.
Можна подарувати каністру води.
Не знаєш, є клуб «Вода місяця»?
Слухай, влаштуймо їм розкішну вечерю.
Дізнаємося більше про їхнє життя. Щоб віддячити.
Так, чудова думка.
Мій тато точно погодиться. Бо на вечері можна пити що?
Воду.
-Алло? -Привіт, Деве.
Режисер завтра прилетіти не зможе.
Але йому ваша гра дуже сподобалася, просить почитати йому зараз по Skype.
У мене вдома дуже паскудний Wi-Fi.
Можна почитати за кілька годин? Я зайду до друга.
У них обмаль часу. Можете знайти Wi-Fi зараз?
Добре. Я візьму ноутбук і щось придумаю.
Наберу за 15 хвилин, добре? Дякую.
Ну як, ви мене нормально чуєте?
Чуємо добре, Деве.
Читайте сцену 22, роль доктора Вінсента.
Так, добре. Я проаналізував зразки.
Якщо розрахунки правильні,
за 12 годин зараження охопить один мільярд чоловік.
Господи.
Хвилинку.
Одного зразка... не вистачає.
Боже мій. Пробірку... розбили.
Докторе Вінсенте, вірус... уже в повітрі.
Зараження! Воно починається!
Добре, тут я вас зупиню.
Це перший випадок зараження.
Зіграйте яскравіше. Ви сидите?
Підведіться. Зіграйте,
ніби вірус уразив усе тіло.
Зараження! Воно починається!
Вірус жере моє тіло!
В очах пече!
А що в лабораторії?
Уся кімната заражена! Вірус уб'є нас усіх!
Тікайте звідси до біса! Швидко!
Негайно!
Ні, стоп! Уже пізно!
Зачиніть двері!
Ми мусимо собою пожертвувати, щоб вірус не поширився!
-Ні! -Сер.
Не знаю, що ви робите, але в нас так не можна. Ідіть.
У мене проби.
Можна я закінчу? Ще трохи.
Майже закінчив.
Добре?
Вибачте. Продовжу з того ж місця.
Хай йому грець! Ні!
Закінчив.
Дякую.
Дякуємо. Супер.
Ми з вами зв'яжемося.
Якого біса він у кафе?
Він що, безхатько?
Відеозв'язок ще працює.
От чорт. Вибачте. Нічого.
Дякую вам усім, що прийшли.
Ми з Брайаном вирішили влаштувати розкішну вечерю на знак подяки.
Ви працювали, приїхали в цю країну,
дали нам краще життя, а ми вам ніколи не дякуємо.
Отже,
за наших батьків!
Вибачте, сер.
Нам курку з броколі, будь ласка.
Вибачте, йому курку з броколі.
І дайте гарні тарілки, які подають тільки китайцям.
Звісно. Боже, вони думають, що в нас у Тайвані таке їдять.
Уявляєте?
Що це за фірмова страва - гостра курка по-сичуаньськи?
Рамеше, навіщо вона тобі? Ти ж не любиш гостре.
Якщо фірмова страва, отже, смачно.
Деве, ти приніс фото з нашої подорожі в Нову Зеландію?
Ой, забув. Вибач.
Він постійно щось фотографує, але нам не показує.
Я теж зробив фото на свій iPad.
Ні, ти зняв довгий відеоролик.
Зате в ньому вся наша подорож.
Там видно все.
Мамо, чому ти їси лише рис?
Я їстиму те, що мені хочеться. Я ж тобі не вказую, що їсти.
Я китайську їжу взагалі не люблю.
Чому не сказала? Пішли б в інше місце.
Мені тут подобається. Я водив сюди маму, вона не їла.
Так, не любить китайську кухню.
А я люблю. Смачно.
Ще ми вирішили запросити вас для того,
щоб більше дізнатися про вас, як ви сюди потрапили.
Тату, розкажи про щось з минулого.
Нічого цікавого на думку не спадає.
Бодай щось має бути.
Що ти робив у дитинстві, в Тайвані?
Я дуже багато працював.
Добре. Може, якийсь цікавий випадок був?
Ні.
А ви?
Що ви тут робили, коли були нашого віку?
Я працювала і дбала про тебе і батька.
А розважалися як?
Ми ніяк не розважалися.
Ти ж розумієш,
що тоді розваг не було?
Розвага - розкіш. Набуток вашого покоління.
А в дитинстві як розважалися?
Ура-а-а!
От чорт...
Тату, дивись, яка гітара! Купиш мені?
Що за нісенітниці?
Захотів по дупі паском? У нас на такі дурниці часу немає.
Синку, дивись. Я купив тобі гітару.
НЬЮ-ЙОРК 1992
Тату, я граю на приставці.
Ого!
У тебе були всілякі іграшки.
У тебе був футбол,
уроки гітари, Nintendo.
А я робив уроки, гуляв надворі,
їв рис і йшов спати.
Мамо, а перший день у США? Певне, цікаво було.
Ні. Батько привіз мене з аеропорту і поїхав на роботу.
Я нікого не знала. Навіть твого тата майже не знала.
У нас був шлюб за угодою,
і я була з ним знайома лише тиждень.
А перший день? Ти пішла дивитися місто?
Ні, я сиділа на дивані і плакала.
Це так сумно.
Ти сам запитав!
А щось ще пам'ятаєш?
Так. Мені було страшно брати телефон,
бо через акцент мене б ніхто не зрозумів.
І мені спочатку було страшно брати телефон.
Там постійно кричали: «Що?» «Га?»
Я ж тільки приїхав у країну.
Чому так зляться?
Лажа. Англійська в тебе чудова.
Ще пам'ятаєш якісь історії? Коли тільки приїхав або з дитинства.
З'їв свою улюблену курочку?
-Так. -Слухайте.
У вас є ще улюблені курочки?
Я чекаю вже 45 хвилин. Де там моя курка з броколі?
Якось... коли Брайан був маленький, ми пішли в ресторан.
Принесли зразки, щоб ми вибрали десерт.
Брайан схопив шматок шоколадного торта і вимастив лице.
Зауважу, мені було сім, тож...
«Ой, мням!»
Якось я повів Дева в «Піца Хат». Там до нього чіплялася дівчинка.
Пхнула в яму з кульками.
Він плаче: «Тату! Венді штовхається!»
Вона залишилася на другий рік. Дебела була.
Весело.
Мені з вами весело.
Добре ми вчора посиділи. Я цих історій раніше не чув.
Скільки вони пройшли.
Мій тато мився в річці, а тепер у нього є авто, що розмовляє.
Не віриться, що історія кожного іммігранта така шалена.
Добре, що зібралися. Я й не уявляв,
що можу не знати, що в мого тата був буйвіл Тін-Тін.
Так, а в моєї мами - подруга Кунджилікака. Шикарне ім'я.
Чорт. Ти є в СМС-групі з батьками?
Там і мій тато?
Здається, так. Мабуть, обмінялися номерами.
-Чому мене не додали? -Бо тут інший Брайан.
Брайан Донкерс. Переплутали номер.
Хочуть і сьогодні повечеряти.
Мій тато: «Повечеряймо в Містера Чжоу».
Твій тато: «Дуже добре. Я не відмовлюся».
-Що відбувається? -Я не хочу з ними знову вечеряти.
-Не буду тусуватися постійно. -Я хотів одну вечерю.
Не хочу серйозних стосунків з татом.
-Напиши, що не можемо. -Добре.
«Вибачте. У нас з Брайаном уже інші плани».
Пітер Чан: «Деве, не бійся. Хуліганки Венді не буде. Ха-ха».
Отакої. Пітер Чан круто тебе підколов.
Брайан Донкерс:
«Я прийду».
ТАТО: ШКОДА, ЩО НЕ ПРИЙДЕШ НА ВЕЧЕРЮ. НАБЕРИ.
Вибачте за ті дивні проби по Skype. Якщо дасте другий шанс, я прочитаю краще.
Не сумніваюся. Тому й запросила вас сьогодні у студію.
-Супер. -Але тут така справа:
ми щойно взяли на роль доктора Вінсента іншого.
Його агент подзвонив
буквально десять хвилин тому і домовився. І...
щоб ви...
не проходили проби марно, я вирішила сказати вам правду.
Але тепер... я починаю шкодувати про це.
Нічого, пусте. Я все одно був вільний.
Що ж, піду.
Візьму воду.
Це для тих, хто захоче пити, поки чекає.
Просто так брати не бажано.
-Ви це серйозно? -Це вода не просто так...
взяв і пішов. Тут вам не Новий Орлеан.
ТАТО: ТИ, МАБУТЬ, ЗАЙНЯТИЙ. НАБЕРИ, ЯК ЗМОЖЕШ.
Алло.
Привіт, тату. Як справи?
Я щойно відвіз доктора Рамусамі на вокзал.
А ти чим зайнятий?
Та так, нічим.
У тебе все гаразд?
Щойно бачився з тими кіношниками. Роль мені не дадуть.
Нічого.
Ми з мамою дивилися твою рекламу «Go-Gurt».
Ти - справжній талант.
Показував ролик на YouTube?
Ні, на пробах ролики на YouTube зазвичай не показують... але дякую тобі.
Нічого. У наступний фільм точно потрапиш.
Добре, зідзвонимося.
Бувай.
-Заплющили очі? -Так.
Усе, розплющуйте.
Сюрприз!
-Це тобі подарунок. -Яка гарна.
Дідусь тобі гітару не купив, тож куплю я.
І місяць уроків гри.
Дякую, Деве.
Ти заслужив обійми.
-Дякую. -А мені подарунок є?
Є. Тобі теж подарунок.
-Фото! -Яке гарне.
Дуже тобі дякую.
Я тебе люблю.
І я тебе.
Гаразд.
Де їмо?
У Містера Чжоу!
Рамеше, припини.
Сам знаєш, я китайське не люблю.
-Хочеш зробити щось удома? -Так, приготую корму.
У ресторан ні?
Ні.
Ні, не треба водити нас по дорогих ресторанах.
Дзвони раз на тиждень.
Цього вистачить.
Дай-но iPad.
ЩОТИЖНЕВИЙ ДЗВІНОК ДЕВА
Вибачте, Містере Чжоу.
Ми до вас у ресторан сьогодні
Не прийдемо.
Припини.
THE ECONOMIST БІЖЕНЦІ В ЄВРОПУ
Твоя правда, тату.
Нам скоро кінець.
Я ж казав.
Учитель гітари казав, ти скасував заняття.
Так. Я спробував. Мені не сподобалося.
Треба притискати струни, пальці болять.
А твоя слізна історія з дитинства, як дідусь не купив гітару?
Не знаю. Відчепися.
Дай мені спокійно пограти у гру.
Переклад субтитрів: Ольга Переходченко