NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
LUKU 5
Hyvä on, muru.
Äiti rakastaa sinua.
Ole kiltti tyttö mummille.
Heippa.
Minne Erica luulee sinun menevän?
Kirjailijoiden retriittiin.
Entä Regina?
Sanoin tarvitsevani vapaan viikonlopun.
Selvä.
Käytkö usein pohjoisessa? -En oikeastaan.
Erica ei ole ulkoilmaihmisiä.
Hän pelkää saavansa borrelioosin punkinpuremasta.
Minne menemme? Siistiin paikkaan?
Liikaa kysymyksiä.
Anna minun hoitaa juttuni. Se on yllätys.
Selvä. Minähän pidän yllätyksistä.
Tiedän. Siksi järjestin sellaisen.
Selvä.
Pidä silmät kiinni.
Olemmeko perillä?
Voinko avata silmät?
Nyt voit.
Okei.
Mitä?
Hetkinen nyt.
Olen hämmentynyt.
Käymmekö täällä sanomassa päivää?
Ei. Yövymme täällä.
Tämä tönö on Airbnb:ssä.
Varoituksen sana:
sisustus ei ole yhtä mustaa kuin ennen.
Niinkö? -Tästä tulee silti siistiä.
Voi juku.
Tämä on hieman outoa.
Eikä vain vähän.
Katso etupihaa.
Se ei ole muuttunut.
No niin.
Tervetuloa menneisyyteen.
Hitto.
Katso näitä ihmekankaita.
Voi ei.
Mitä hittoa? Siirtomaatyyliä.
Katso tuota kangasta.
Mitä helvettiä? -Mikä tuo on?
Miksi sohvapöydällä on kuollut kissa?
Luoja, minun keittiöni. -En juo kahvia täällä.
Mitä täällä on tehty? -Hemmetti.
Miksi pöytä on noin pieni?
Miksi tabletit ovat ruskeat?
Aivan sairasta.
Katso tätä taulua.
Saakelin koira, jolla on naamio.
Et ihastu siihenkään.
Tosi mautonta.
Ei se vielä mitään. Tuon oven takana…
Valkoisuuden huippu.
Ole hyvä.
Ei.
Suoraan Kova laki: Erikoisyksiköstä.
Kuka täällä nukkuu?
Toivon mukaan lapsia.
Nämä tappavat meidät yöllä.
Tämä tässä? Sillä on puukko…
Minulla on ase.
Pakko päästä pois.
Älä jätä minua.
Mummoni kuoli.
Mitä? -Niin.
Kuoliko? -Joo.
Rakastin häntä kuin omaa mummoa.
Hänkin rakasti sinua.
Hitsit.
Kyseli sinusta.
Se tapahtui noin kuukausi sitten, aika hiljattain.
Olen pahoillani.
Ei se mitään.
Niin.
Kumma juttu. Minulle soitettiin ja sanottiin,
ettei aikaa ole paljon.
Tai jotain…
Soitin heti videopuhelun.
"Hei, mummo. Miten sinä voit?"
Tiedätkö, kun joku on paikalla mutta ei läsnä?
Kuin matkalla toiseen valtakuntaan…
Hän menehtyi noin viikko sen jälkeen.
Se oli outoa.
Tavallaan kuin…
Outoa, tiedän. -Tyhjää.
On hankalaa, kun on kaukana heistä -
eikä voi surra samalla tavalla.
En tiedä.
Mutta…
Mieletöntä taas on…
Oikeastaan se on tosi suloista.
Muistatko mummoni naurun?
Kovaäänisen naurun? -Niin.
Kun Lola nauraa -
oikein katketakseen, hänellä on sama nauru.
Se on kivaa. -Hän peri sen geenin.
Vaikka mummo on poissa,
minulle hän on lapseni kautta yhä täällä.
Hän on yhä keskuudessamme. -Tiedäthän?
Aamen.
Niin.
Aivan.
Hän osasi keittää hyvää vuohicurrya.
Totta, muistan sen yhä.
Mureaa lihaa. -Hitto vie.
Liha irtosi luista. Niin hyvää. -Opitko tekemään sitä?
En. -Siinäpä se ongelma. Hitto.
Tiedän. Mikä moka.
Nyt sitä tekee mieli.
Mummi!
Hän on tuolla jossain. -Niin.
Miten uusi työsi sujuu?
Se on hiton syvältä.
Se on… En tiedä.
Vihaan sitä. Inhottaa joutua vastaamaan ihmisille.
Inhottaa…
Inhottaa olla lammas.
Lampaitahan toimistotöissä ollaan.
Pomo kysyy:
"Pääsetkö aiemmin töihin maanantaina?"
Joo.
"Tuletko viikonloppuna?"
En.
Totta se on.
Lampaille annettava ruoka -
on kuin palkkasekkimme.
Tässä palkkasi.
Ja me: "Mennään. Täytyyhän minun syödä."
Se on kummallista, kun on nähnyt toisen puolen.
Menestys on kuin olisi taivaassa.
Kun se katoaa,
tuntuu kuin joku taputtaisi -
olkapäähän ja sanoisi:
"Nyt menet vähäksi aikaa helvettiin."
Helvetti ei olisi niin kauhea, jos en tietäisi, miltä taivas tuntui.
Aivan.
Nyt olen siis helvetissä siinä työssä.
Mutta minulla on vakuutus.
Maksan laskut.
Luuletko voivasi aloittaa taas -
kirjoittamisen?
En tiedä.
Kun toinen kirjani lytättiin,
eikä sitä pidetty minkään arvoisena…
Kai minä -
aloin epäillä kykyjäni.
Ei voi uskoa ihmisten kehuja -
sivuuttaen kritiikin.
En vain halunnut panna itseäni likoon enää.
Niinpä…
Olen jonkin aikaa lammas.
Ikävöin outoja juttuja.
Kuten mitä?
Kuten -
karkkipapereiden ja pyyhkeiden noukkimista.
Niitä riittää kämppäni lattialla,
jos haluat tulla auttamaan.
Olisimme kiitollisia.
Millainen vaimosi on?
Millainen "Erica" on?
Miksi sanot aina hänen nimensä oudolla tavalla?
En tiedä. -Se on naurettavaa.
Se on velvollisuuteni.
Hän on hyvä nainen.
Millainen "Regina" on?
Hän on ihan mukava.
En tiedä.
Miksi ihmiset, joiden kanssa kuuluu olla, ovat niin hiton tylsiä?
Kun monien suhteiden jälkeen -
tapaa jonkun.
Eikä se toimi.
Sitten tapaa jonkun toisen,
jolla ei ole edellisen ongelmia,
joten nyt uskoo jutun toimivan.
Mutta ei se mene niin.
Sitä alkaa miettiä: "Ei helvetti.
Entä jos vika onkin minussa?"
Ehdottomasti ei.
Vika ei ole sinussa.
Suhteet ovat sotkuisia.
Pitää vain etsiä, kunnes löytää jonkun,
joka sietää sotkujasi.
Miten teillä?
Erica on mukava.
En tiedä. Hän on…
Tylsä.
Ei. Hän ei ole tylsä.
Hän ei vain ole sinä.
Olemmeko pahoja ihmisiä?
Jessus, älä aloita.
Sanon vain… -Lopeta tuo.
Tästä on puhuttu.
Mitä sanoimme?
Emme voi puhua "siitä",
muuten "se" syöksee meidät noidankehään.
Ei noidankehää.
Toista se.
Ei noidankehää.
Toin sinulle jotain putiikistani.
Hyvänen aika.
Pidän uudesta logosta. -Niinkö?
Näyttää hyvältä.
Katsotaan.
Jukra… Mitä?
Olen etsinyt tätä.
Tiedän. Se on ensipainos.
Tietysti. Jessus.
Kiitos, muru. -Ole hyvä.
Täytyy sanoa…
Sinä teit sen.
Olen ylpeä sinusta.
Kiitos.
Tuo merkitsee paljon.
Mutta sivumennen…
Meidän yhteiselomme oli rankkaa aikaa.
Katselin vierestä, kun sinulla oli päämääriä -
ja saavutit niitä.
Tarkastelin omaa elämääni,
eikä siinä ollut mitään sellaista.
Osa minusta kantoi sinulle kaunaa sen vuoksi.
Nyt olen menestynyt -
ja huomaan, mitä se tekee.
Ymmärrätkö? Näen, mitä se tekee ihmisille.
Kuten…
LA:ssa on samalla alalla toimiva pariskunta,
erikoistunut mustien muistoesineisiin.
Olen tainnut kuulla heistä.
Paskasakkia.
He ovat paskamaisia ihmisiä.
Kun törmäämme,
he ovat kuin eivät tietäisi, kuka olen.
Voi helkutti.
Kappas vain, haluat tulla huomatuksi.
Selvä.
Tiedän.
En tiennyt olevani näin kilpailuhenkinen.
Niin tapahtuu parhaimmillekin.
Se on hyvä asia. -Niin.
Minullakin on lahja.
Onko? -Joo.
No niin.
Ei yhtä henkevä, mutta…
Katsotaanpas. Kiitos.
Pidätkö tätä? -Toki.
No niin.
Kuule… -Katsohan tätä.
Jos otetaan irtiotto… -Tehdään se kunnolla.
Tuolla voi sovittaa, jos tahdot.
Haluatko sitä?
Saat itse päättää.
Teen, kuten haluat.
Söpö pentele.
Vielä söpömpi, kun sujautat sen yllesi.
Heitä päälle. -Selvä.
No niin.
Hetkinen.
Denise!
Tarvitsetko apua?
Voitko tulla?
Ilomielin.
Mitä nyt? -Jäin jumiin.
Hemmetti.
Tämä on pieni.
Oletko seonnut? Tämä on tosi pieni.
Hetkinen. Se pitää ehkä leikata irti.
Hitto. -Älä naura minulle nyt.
Onko kroppani muka kuin ennen synnytystä?
Ihan sekopäistä.
En tajua kokojen päälle. -Voi luoja.
Olen naurettava.
Tästä ei sitten puhuta koskaan.
Minun silmissäni näytät hyvältä.
Paskat tästä. Riisutaan ja ruvetaan hommiin.
Hyvä on. Anna hänelle hali puolestani.
Kiitos. Selvä. Moi.
Onko kaikki hyvin?
Justin saa hampaita.
Joten hän ei ole onnellisin pikkumies nyt,
mutta sinähän tiedät kaiken siitä.
Minulla on vinkki sinulle.
Oletko kokeillut kamomillarakeita?
En tiedä, mitä ne ovat.
Taivaan lahja.
Hierot niitä vauvan ikeniin.
Sillä selvä. -Hyvä on.
Kokeile. -Välitän tuon viestin.
Tee se.
Minkä ikäinen hän on?
Täytti juuri kaksi.
Äitini lahjoitti hänelle auton.
Millaisen auton?
Tiedän, että se kuulostaa hullulta. -Niinpä.
Äitini naapurissa asuu perhe. -Niin.
Heidän lapsellaan on sähköauto.
Selvä.
Äitini on aina kilpailuhenkinen.
Niinkö?
Hän päätti ostaa Justinillekin sähköauton.
Tulin kotiin.
Pikkuvesseli pyrähti paikalle lasten Audilla.
Lopeta.
Siinä on tummennetut ikkunat.
Äitisi on huippu.
Hän painoi nappia, ja ikkuna aukesi.
Hän työnsi päänsä ulos.
"Äiti, miksei sinulla ole Audia?"
Bassoäänellä. -Hän on tyly.
Ihmettelin vain: "Mitä täällä tapahtuu?"
Ihan hullua. -Jessus.
Lola on innostunut traktoreista.
Voi taivas.
En tiedä, mitä tapahtui. Menimme poimimaan mansikoita -
ja pääsimme traktorin kyytiin.
Tiedän vain, etten saa puettua hänelle takkia -
mennäksemme ulos,
ellemme katso BBC:n dokumenttia traktoreista.
Ja se on helvetin tylsä. -Tajutonta.
Ehkä hän haluaa maanviljelijäksi isona.
Meistähän tulee samaa perhettä.
Niin.
Jännittävää. -Se olisi upeaa.
Jessus.
Uskomatonta, että olemme vanhassa talossamme -
tarinoimassa lapsistamme.
Aivan.
Tiedän. -Hitsi.
Hullua.
Mietin usein Justinin ensimmäistä vuotta.
Se oli tosi rankkaa.
Joka päivä oli kuin lähtisi sotaan.
Mutta minulla oli joku, jonka kanssa lähteä sotaan.
Niin.
En tajua, miten pärjäsit yksin.
Niin.
Joskus en itsekään tajua.
Vaikeaahan se oli.
Mutta samalla oli myös hienoa tehdä se yksin.
Joskus oli vaikeita päiviä ja hirvittävän vaikeita öitä.
Ja myös hetkiä, jolloin…
En tiedä…
Mielessäni kävi, että jos olisimme tehneet sen yhdessä,
olisimme nauraneet koko ajan -
ja kaikki olisi ollut helpompaa.
Niin. -Mutta…
Anteeksi, etten ollut paikalla.
Ei se mitään.
Mikä sai sinut haluamaan lapsia?
Milloin lakkasit pelkäämästä?
En usko, että lakkasin pelkäämästä.
Selvä. -Olen yhä kauhuissani.
En tiedä. Minä vain -
kokosin rohkeuteni ja hyppäsin uuteen.
Mutta ilman yhteisiä kokemuksiamme -
en olisi päässyt niin pitkälle.
Hypoteettinen kysymys. -Selvä.
Oletetaan… -Niin?
Olemme bileissä.
Maxwellin musaa. -Ihanaa.
Et tunne minua.
En tunne sinua.
Pyydän sinua treffeille.
Suostuisitko?
Joo.
Suostuin silloin, suostuisin nyt.
Mutta silloin olin hohdokkaampi.
Olin puhkeamassa kukkaan.
Nyt en ole muita kummempi.
Mitä siinä on vikana?
Kaikki.
Näin teidän häänne.
Miten niin?
Videoita putkahteli Instassa.
Oikeastiko? -Tiedätkö,
montako yhteistä kamua meillä on?
Miljoona. -Kauheaa.
Sitä kesti koko päivän. Näin koko hoidon.
Kauheaa, olen pahoillani.
Höpö.
Ihmettelin vain,
miksi kaikki riemuitsivat, kun nait jonkun muun?
Vetivät ilosta hikisinä rivitanssia.
Tyyliin…
Vihdoin se tapahtui
Hän löysi tasoisensa naisen
Kiroilin mielessäni. -Hitto.
Käytit samaa pitopalveluakin.
Voi ei. -Olin ällistynyt.
Minulla oli huono omatunto,
mutta se ruoka on niin hyvää.
Tiedetään.
Unelmoin yhä siitä hunajavoikanasta.
Tosi hyvää.
Me emme ehtineet tilata heitä ajoissa häihimme.
Sen päivän jälkeen… -Niin?
Poistuin somesta.
Päätin vaihtaa läppäpuhelimeen.
Minusta on hyvällä tavalla hullua,
että teit niin.
Erica kai ajatteli: "Muija varasti unelmani."
Mutta unelma muuttui painajaiseksi…
Niinkö?
Läppäpuhelin on surkea.
En voi tarkistaa säätä, en saa reittiohjeita.
En voi tehdä mitään.
Hän haluaa, että hankin älykännyn.
Mitä teet, kun Erica ei ole paikalla?
Kyytipalvelu tuotti päänvaivaa.
Läppäpuhelimella se ei onnistu.
Löysin netistä firman,
jonka nimi on -
"GoGoGrandpa".
Se on kuljetuspalvelu vanhuksille.
Soitan siihen numeroon ja kuulen miehen äänen:
"Denise! Missä sinä olet?
Ja minne olet matkalla?"
Kerron, missä olen.
Auto ilmestyy. He odottavat näkevänsä -
vanhan naisen. -Niin.
Meikä kömpii pilvenhajuisena -
retrolenkkarit jalassa autoon.
He kehottavat soittamaan Uberin.
Hämmentävää.
Naurettavaa. -Luoja.
Sinähän osasit sanat. -Niin osasin.
Laskeudu alas.
Tarvitsetko apua?
Hitto, tässä pitää…
Tämä pitää tehdä.
Mikä? Odota.
En osaa tuota.
Mitä sinä naurat?
On vain -
ihanaa, ettei sinun tarvitse enää salata minulta mitään.
Minun ei tarvitse salailla.
Emme ole enää naimisissa.
Syön tämän suklaaleivoksen sängyssä.
Minulla on karkkiakin. -Totta kai on.
Haluatko haukata?
Miksei.
Hyvä leivos.
Hyvänen aika.
Lämmititkö sen mikrossa? -Tietenkin.
Osaan syödä suklaaleivoksen.
Ei hassumpaa.
Tiedätkö, mikä on outoa?
Olen tuntenut oloni rennoksi suhteemme alusta saakka.
Niin minäkin.
Luultavasti, koska riisuimme naamiomme.
Laskimme suojamuurimme.
Se on kivaa.
Ja väliaikaista.
Koska -
maanantain tullen -
palaamme normaaliin ohjelmaan.
Olisiko pitänyt taistella?
Mitä? Ei. Tules tänne.
Älä ajattele noin.
Toimit omaksi parhaaksesi,
ja minä tein samoin.
Joskus vain mietin,
kauanko voimme jatkaa näin.
Tiedätkö?
Jatkammeko, kunnes jäämme kiinni?
En tiedä.
Pelottaa, ettei tämä pääty hyvin.
Tiedätkö mitä? Ei mietitä tuollaisia.
Ymmärrän sinua, mutta ei tehdä niin.
Tällä hetkellä -
olemme kaksi kovaa muijaa makaamassa tässä vanhainkodissa.
Eikö niin?
Nurkan takana jotain 500 nallea.
Ja kaikki on ihanaa.
Niin.
Kaikki on ihanaa.
Tekstitys: Marjo Pääkkölä