GODKÄND AV SERIEFÖRLAGENS CENSURORGAN
Released onn www.Danishbits.org
Okej, vi tar det en sista gång. Jag heter Peter Parker.
Jag blev biten av en radioaktiv spindel-
- och i tio år har jag varit världens enda...
...Spider-Man. Och resten vet ni.
Med stora krafter följer stort ansvar.
Jag räddade en massa folk, blev kär och räddade stan.
Och så räddade jag stan igen. Och igen och igen.
Och så... gjorde jag det här.
Det här nämns inte så ofta.
Jag har en serietidning, en flingsort och en julplatta.
Jag har en suverän signaturmelodi.
Och en hyfsad isglass. Jag har faktiskt sett värre ut.
Men trots allt älskar jag att vara Spider-Man. Vem skulle inte göra det?
Hur många smällar jag än får...
...hittar jag alltid ett sätt att komma igen.
Det enda som står mellan den här stan och total ödeläggelse... är jag.
Det finns bara en Spider-Man.
Här är han.
Miles!
Miles, papá! Ni måste till skolan!
Miles!
- Miles! - Ja?
- Har du packat klart till skolan? - Ja...
- Jag stryker sista skjortan nu. - Skynda dig!
Du är stor nu, visa lärarna det.
- Var är min dator? - Var la du den?
- Vill du ha skjuts, måste vi åka nu. - Jag kan gå.
- Egen chaufför? Första budet. - Det behövs inte.
- Miles! Nu måste du gå. - En minut.
- Mamma, jag måste gå! - En minut.
- Vi ses på fredag. - Okej, mami. Hasta luego.
- Kolla vem som är tillbaka. - Jag tog bara vägen förbi. Läget?
- Funkar det i nya plugget, då? - Det vet du.
- Kände du jordbävningen igår? - Nej, jag sov som ett spädbarn.
- Hur är nya skolan? Vi saknar dig. - Saknar mig? Jag bor ju kvar här.
Vänta... Saknar mig?
Kom igen...
- Jag hade kunnat gå, pappa. - Gör det när du tar bort dina märken.
- Såg du det? Det var nog inte jag. - Och de två på Clinton.
Ja, de var mina...
Jaha, ännu ett nytt kafé. Ser du, Miles?
- Vad heter det? - "Skumpartyt".
"Skumpartyt"! Men kom igen! Och så radar folk upp sig i kö.
- Ser du? Är det kafé eller disco? - Du är gammal, pappa...
Ännu ett mystiskt skalv igår. Enligt uppgift undersöker Spider-Man saken.
Spider-Man... Han kommer svischande i sin mask och svarar inte inför nån.
Jag och mina kolleger behöver minsann inga masker.
Åh nej! Åk fortare, jag känner dem.
- Kapacitet kräver ansvarsskyldighet. - Du säger fel.
Men flingorna är faktiskt goda.
- Kör inte poliser mot rött? - Jo, vissa. Men inte farsan.
- Jag vill byta till min gamla skola. - Du har bara gått i två veckor.
Min nya skola är elitistisk.
- Jag vill gå med såna som jag. - Det här är såna som du.
- Jag vann bara det dumma lotteriet. - Du klarade inträdesprovet.
Du har fått en stor chans. Men du kanske vill bli som din farbror?
- Farbror Aaron är ju schyst. - Alla gör sina val här i livet...
- Jag verkar inte kunna välja nåt. - Just precis!
- Jag älskar dig, Miles. - Jag vet, pappa. Vi ses på fredag.
Du måste också säga "Jag älskar dig". Seså. "Jag älskar dig, pappa."
- Så du släpper av mig vid plugget... - "Jag älskar dig."
Pappa... jag älskar dig.
Det är uppfattat. Och knyt skorna, tack.
"Jag älskar dig, pappa."
- God morgon! Helgen kändes kort, va? - "Det är uppfattat."
Åh, vad pinsamt. Du och jag har samma kavaj.
- Du har inte knutit skorna. - Jag vet. Det är medvetet.
Vad är XY?
- Det här heter "syllogism". - Ni ska läsa Lysande utsikter.
- Hemtenta om volymetrisk mätning... - Uppsats med egna slutsatser.
...oräkneliga möjligheter.
Det kan finnas ett universum där jag har röda kläder. Eller skinnbyxor!
Mr Morales smyger i mörkret. Du är sen igen.
Enligt Einstein är ju tiden relativ.
Jag kanske inte är sen. Det kanske är ni som är tidiga.
Förlåt, det var så himla tyst...
Vill du stå kvar där, eller vill du sätta dig?
Vårt universum är faktiskt ett av många parallella universum-
- som existerar samtidigt. Tack vare familjen Fisks stiftelse...
Jag gillade skämtet.
Alltså, det var inte kul. Det var därför jag skrattade.
Men det var smart.
Jag har inte sett dig förut.
Varenda val vi gör skulle ge oräkneliga utfall.
Ett "tänk om" utan gräns.
Noll poäng? Får jag fler såna måste ni nog sparka ut mig, va?
Jag kanske inte håller måttet.
Om man svarar slumpmässigt på ja- och nejfrågor, vad får man för poäng?
- 50 %? - Just det.
Enda sättet att få alla fel är att kunna de rätta svaren.
Du försöker bli relegerad. Men det tänker jag inte tillåta.
Du ska få skriva en uppsats för mig.
Inte om fysik, utan om dig själv. Om den person du vill bli.
Lysande utsikter
Från Miles JAG SER DIG!
Farbror Aaron! Blev du rädd?
Vill du smaka på den här, va?
- Hur går plugget? - Super! Massor av kompisar.
Så farligt kan det inte vara. Det lär ju krylla av smarta tjejer.
Nej, det finns ingen.
- En brorson som inte kan ragga... - Det kan jag visst.
Det har börjat en ny tjej som diggar mig. Du vet hur det är.
- Vad heter hon? - Alltså, vi lägger mest grunden nu.
- Känner du till axelberöringen? - Klart jag gör! Men säg ändå.
I morgon går du fram till tjejen och gör så här...
"Tjena."
- Allvarligt... - Det är vetenskapligt belagt.
Jag går fram och säger: "Tjena."
- Nej, nej. "Tjena..." - "Tjena."
Nej. "Tjena."
"Tjena!"
Är du verkligen min brorson?
Från pappa Klar med läxorna?
Jag måste nog gå, jag ska skriva en uppsats.
- Har du slängt upp dem på nån vägg? - Du känner farsan. Det går inte.
- Kom, jag vet ett otroligt ställe. - Det går inte.
- Jag lär få sjukt mycket skäll... - Säg att bildläraren tvingade dig.
- Hur hittade du det här stället? - Jag gjorde ett ingenjörsjobb här.
- Läget, då? - Jag visste väl att vi var släkt.
Brooklyn!
Mycket historia på väggarna här...
Häftigt ställe.
Gör din grej, Miles.
Ta det lite lugnt.
Det där blir perfekt. Att göra misstag hör till.
Den riktiga Miles visar sig.
Bryt av med en ny färg.
Kan du hjälpa till?
Vill du att det ska rinna? Annars ska du hålla burken i rörelse.
Det var meningen.
INGA UTSIKTER
- Är det för mycket? - Nej. Jag fattar grejen, Miles.
Jag och din farsa höll också på så här en gång i tiden.
- Ljug inte. - Det är sant. Men sen blev han snut.
Han är schyst, men... Du vet vad jag menar.
Jag måste sticka.
Nu drar vi, Miles.
Märkligt. Brallorna har krympt.
Puberteten!
BORDE HÅLLIT KLAFFEN
Jag måste greja nya brallor. Varför är min inre röst så högljudd?
- Mår du bra? - Va?
- Varför svettas jag så? - Varför svettas du så?
Det är en pubertetsgrej.
Inte för att jag är i puberteten. Det är redan avklarat.
Jag är man.
- Du är ny, va? Det har vi gemensamt. - Ja. Det var en sak.
Schyst. Jag heter Miles.
Jag heter Gwe... anda.
- Heter du Gwanda? - Det är afrikanskt.
Jag är sydafrikan. Utan dialekt, för jag är uppvuxen här.
Gör axelberöringen innan hon sticker.
Varför känns det så läskigt?
Går det i slowmotion, eller känns det bara så?
Skämtade bara. Jag heter Wanda, utan "G".
- Tjena. - Okej...
- Vi ses nån gång. - Visst, vi ses.
- Jäklar... - Släpp taget, tack.
Jag kan inte släppa!
- Släpp! - Jag försöker. Det är puberteten.
Du vet visst inte vad puberteten är. Slappna av.
- Jag har en plan. Jag drar jättehårt. - Det var en värdelös plan.
- Ett. Två. - Tre!
- Trevligt att träffas? - Visst. Jätteroligt.
Ingen såg. Det är lugnt.
Ingen vet.
Alla vet...!
Alla vet! De snackar om mig.
De såg allt. Han vet, hon vet, de vet.
Vad lång hon är. Vad flinar han åt? Är jag knäppskallen nu?
- Vilken knäppskalle! - Hur får jag stopp på det här?
Hör de mina tankar? Varför tänker jag så högt?!
Du smög dig ut i går, Morales.
Spela dum!
Vem är Morales?
Inte SÅ dum!
Det gick vägen! Här hittar han dig aldrig.
Nej...!
Vad gör du i mitt rum, Morales?! Öppna dörren.
Varför händer det här...?
Det är min favorithelg.
Öppna!
Sluta klibba fast!
Fortsätt klibba fast!
...Hofstadter menar...
...att vi...
...bör betrakta...
Okej...
Mitt rum!
SANNA BERÄTTELSER OM SPIDER-MAN
"Varför händer det här?"
"Sluta klibba fast."
Fortsätt kli... Vänta nu!
Det kan ju inte finnas två Spider-Man!
Eller?
TVÅ SPIDER-MAN
Svara, farbror Aaron...!
Aaron här. Jag är bortrest ett par dar. Ringer när jag är hemma.
Nej, nej, nej! Det är inte möjligt!
Det är bara puberteten. Spindeln var normal, jag är normal.
SENARE SAMMA KVÄLL SÖKER MILES SVAR...
Jag måste berätta för nån.
Pappa
Du inbillar dig, Miles.
Leta upp spindeln, så får du se.
Det är en normal spindel.
Det är typ tråkigt vilken normal spindel det är.
Varför händer det här mig?
Där borta.
Jag fixar det.
Se upp.
SE UPP!
Hör på nu, Norman.
Spider-Man?
Det blir ingen dimensionsportal. Stadsbyggnadskontoret säger ifrån.
- Det är inte mitt beslut. - Är det där Green Goblin?!
Varför ger du dig aldrig?
För att jag inte vill se Brooklyn sugas in i ett svart hål?
Staten Island, visst. Inte Brooklyn.
Nej!
Vad är det här?
Du har glömt att knyta skorna.
Med overall slipper man sånt.
Jag trodde att jag var ensam. Men du är som jag.
- Jag vill inte vara det! - Du har nog inget val.
- Du har nog mycket att smälta. - Ja.
Det fixar sig. Jag kan hjälpa dig, lära dig hur det går till.
Ja.
Jag ska bara paja jättemaskinen innan rumtidväven slits itu. Sitt kvar!
Ses snart.
Hur bär han sig åt?!
Är den här? Nej, här.
Då så, gott folk... Äsch, jag vänder dem alltid fel.
Aj då.
Prowler!
Jag höll faktiskt på med en sak!
Vad sliten jag är!
Det känns som om du är arg på mig.
Var det allt du hade?
Blä!
Jag borde hjälpa honom.
Vem försöker jag lura? Absolut inte!
"Se upp, här kommer Spider-Man."
Gillar du min nya leksak?
Den kostade en förmögenhet, men pengar är ju till för att användas.
Kolla testet när du ändå är här. Det är ett jäkla fyrverkeri.
Nej, gör det inte! Du riskerar att döda oss allihop!
Flera dimensioner öppnar sig!
Tre, fyra, fem andra dimensioner. Processen är instabil. Vi bör bryta.
Norm, hur ser du på huvudskador?
Jag försökte varna dig.
Nej, Goblin! Ta ut honom därifrån.
Var är vi?
- Märkligt... - Wilson!
- Hallå! Hur gick det? - Ingen fara. Jag vilar bara.
- Kan du inte resa dig? - Jodå. Jag reser mig alltid.
Men hostan är nog ett dåligt tecken.
Leta upp honom!
Vi får jobba ihop. Kontrollnyckeln är enda sättet att stoppa kollideraren.
Ta dig upp, använd nyckeln, tryck på knappen och spräng den.
Och dölj ansiktet. Berätta inte för nån vem du är.
Ingen får veta. Han har mutat alla.
Startar han maskinen igen, försvinner allt du känner till.
Din familj. Allihop!
Lova att du gör det.
Jag lovar.
Gå. Förstör kollideraren. Jag letar upp dig sen.
Allt ordnar sig.
Tombstone... Nog med tester.
Gör den körklar igen. Snart. Och spring snabbare! Veklingar...
Jag borde säga "Kul att ses, Spider-Man". Men det är det inte.
- Hur går affärerna, Kingpin? - Pangbra!
Kul. Men masken är ajabaja.
Du kan öppna ett svart hål under Brooklyn. Det kan inte vara värt det.
Det handlar inte alltid om pengar.
- Vill ni inte veta vad jag såg? - Vänta.
Jag vet vad du försöker göra, men det fungerar aldrig. De är döda.
Skaffa undan liket.
Vad var det?
Döda honom.
Sluta klibba fast!
Se upp, dörrarna stängs.
Det är nog en Banksy.
Man rapporterar om strömavbrott samt ännu ett mystiskt skalv.
Polisen! Upp med händ... Miles?
Varför är du inte i skolan? Så ja, vännen...
Miles? Qué te pasa?
Var det jordskalvet?
- Får jag sova här i natt? - På en vardag? Du har ju skolan.
Jeff... Han är rädd.
Det är klart du får stanna.
Pappa?
Avskyr du verkligen Spider-Man?
- Alltså, såna självsvåldiga typer... - Jeff, mi amor.
Han frågade ju! Du vet vad jag tycker om Spider-Man.
Du vet att han älskar dig. Det är därför han är så sträng.
Har ni nånsin funderat på att flytta från Brooklyn?
Vår familj flyr inte från saker, Miles.
Jag vet...
- Vad var det där? - Han har det kämpigt.
Det är ju då man måste bita ihop! Gör vi nånting fel?
Vi avbryter för senaste nytt.
En sorglig nyhet. Hjälten som kallas Spider-Man har dött-
- av skador han ådrog sig i samband med ännu ett jordskalv i Brooklyn.
Enligt flera källor har Peter Parker, 26-årig doktorand och fotograf-
- varit Spider-Man i minst tio år och räddat kanske tusentals liv.
Efterlevande är hustrun Mary Jane och fastern May Parker.
Vår hjälte Spider-Man är borta.
Min man, Peter Parker, var en helt vanlig person.
Han sa jämt att det kunde ha varit vem som helst bakom masken.
Han var bara den som råkade bli biten.
Jag kommer att sakna honom. Vi var vänner, ska du veta.
- Gör du återköp om den inte passar? - Den passar alltid.
Förr eller senare.
INGA ÅTERKÖP NÅGONSIN!
Han bad inte om sina krafter.
Men han valde att bli Spider-Man.
Det bästa med Peter var att han fick oss alla att känna oss mäktiga.
Alla har vi krafter av något slag.
Och på vårt eget sätt är vi alla Spider-Man.
Och vi räknar alla med dig.
- De räknar med mig... - Kanske inte just dig.
Det var nog mer en metafor.
DET FINNS BARA ETT SÄTT - ATT GÖRA DET
HUR FARLIGT DET ÄN ÄR
Förlåt, mr Parker.
Den där saken du gav mig, nyckeln...
Jag har nog haft sönder den.
Jag vill göra det du bad mig om, det vill jag.
Men... jag är ledsen.
Jag vet inte om jag är rätt för jobbet.
Jag klarar det inte utan dig.
Du, grabben...
Vad gjorde jag med honom?
Nej!
Vem är du?
Okej, vi tar det en sista gång.
Jag heter Peter B. Parker.
Jag blev biten av en radioaktiv spindel, och i 22 år-
- trodde jag att jag var världens enda Spider-Man.
Vilken dag...
Och resten vet ni nog.
Jag räddade stan, blev kär, gifte mig och räddade stan igen. Lite väl ofta.
Det blev grinigt hemma. Jag investerade tyvärr i en Spidde-krog.
Sen gick 15 år. Bla bla bla, supertrist.
Jag bröt ryggen, krockade med en drönare-
- begravde faster May, separerade från min fru.
Men jag tog det skitbra!
För hur många smällar jag än får, reser jag mig alltid igen.
Jag fick tid att jobba med mig själv.
Visste ni att sjöhästar bildar par för livet? Tänk er det!
En sjöhäst träffar en annan sjöhäst, och de får det att fungera.
Hon ville ha barn, och det skrämde mig.
Jag krossade nog hennes hjärta.
Framåtblick: jag är hemma och gör armhävningar och situps.
Då hände en skum grej. Och jag råkar ut för mycket skumt.
Men det här var riktigt skumt.
Det var New York, men allt var annorlunda.
Dessutom var jag död. Och blond.
Jag var typ helt perfekt. Som att se sig i spegeln.
Det som förde mig hit var nog samma sak som dödade honom.
Vill ni veta vad som hände sen?
Samma här.
Vem är du?
Vad håller du på med? Stå still, det är polisen!
Men på riktigt!
- Stanna! - Jag har dig...
Släpp kroppen!
Kom tillbaka!
Vi ses!
Men kom igen...
- Hallå, grabben! - Upp med händerna!
Adiós...?
Kan nån stoppa tåget!
Vad i...?
Förlåt!
Jag kommer att dö!
Ett barn utklätt till Spider-Man drar liket efter en hemlös efter ett tåg.
- Jag dödade dig inte! - Vem är du?
- Varför försöker du döda mig? - Jag försöker rädda dig.
Ni kanske kan gå runt oss?
Okej. Tack, New York.
Vad hände? Grabben gav mig en elchock med händerna.
- Du är som jag. - Jag har några frågor.
Varför ser du ut som Peter Parker?
- Jag är Peter Parker. - Varför är du inte död, då?
Varför är du äldre? Och varför har din kropp... en annan form?
Du kallade mig fet. Men själv har du ju på dig din egen maskeraddräkt.
- Är du ett spöke? En zombie? - Lägg av.
Är jag en zombie? Är du från en annan dimension?
Ett parallellt, liknande universum där du är Spider-Man?
Och så kom du hit på nåt vis?
- Var det där en gissning? - Vi har läst sånt på fysiken.
- Kvantteori. - Du kan lära mig, som Peter lovade!
- Innan han dog. - Just det. Jag gav honom ett löfte.
Här är första lektionen. Kolla inte munnen, kolla händerna.
Peter, allvarligt...
Det här gör dig till en bättre Spider-Man.
Gick det bra? Vad är det med din kropp?
Mina atomer diggar inte att vara i fel dimension.
Jag vill inte jobba som spindelcoach. Det är mycket på G i min dimension.
- "Med stora krafter"... - Våga inte avsluta den meningen!
Mitt råd är att bli en vanlig grabb igen.
Jag har inget val. Kingpin har en kolliderare och vill döda mig.
- Ursäkta? - Kingpin vill döda mig.
- Strunt i det! Var är kollideraren? - Under Fisk Tower.
Ajöss! Nästa gång de kör den hoppar jag tillbaka till mitt liv.
Men jag måste förstöra den, annars dör alla.
"Annars dör alla." Det brukar låta så.
Men det finns alltid lite tid före det, och då är jag som bäst.
- Behöver du inte den här? - En goober? Hit med den.
Inte så bråttom. Han kallade det kontrollnyckel.
Bypassnyckel, virusnyckel, vembryr-nyckel... Jag säger goober.
- Den ska paja kollideraren. - Den ska ta mig hem.
- Jag sväljer den! - Va?
Kollideraren skapade en portal, så jag måste...
- Har du haft sönder den? - Nej, den... gick sönder.
- Jag minns inte. - Skälet till att inte skaffa barn...
- Kan vi inte göra en ny? - Nej.
Nu måste jag sno det din gubbe stal från Alchemax och tillverka en ny.
Om jag inte stänger av kollideraren dör min familj och miljontals andra.
Och det tänker du lämna mig med? Känns det okej för dig, Spider-Man?
Jepp.
- Vad håller du på med? - Ger dig dåligt samvete.
- Funkar det? - Nej! Kolla på mig, ser det så ut?
Nej, det...
Nej, nej, nej! Låt honom inte vinna!
Du vinner, grabben. Kom, vi har ingen tid att förlora.
Vilken burgare...! En av de godaste jag har ätit.
I mitt universum klappade stället igen för sex år sen. Obegripligt.
Du har väl pengar, va?
- Kan vi fokusera? Den andra Peter... - Tänker du äta den där?
- Jag lyssnar. - Han skulle visa hur det går till.
- Har du några bra Spider-Man-tips? - Massvis. Desinficera masken.
Babypuder i dräkten, särskilt vid lederna. Så slipper du skavsår.
- Nåt mer...? - Nix, det var det hela.
- Du blir en dålig lärare... - Kolla var Alchemax ligger.
"Ett privatägt tekniskt campus i Hudson Valley."
Du kan lära mig nätsvingning på ditvägen!
Inte svingar jag till Hudson Valley efter en stadig hamburgarfrukost.
Vi sparar på benmusklerna.
Det blir avslag på slängkappan. Bort med den, det är respektlöst.
- Hur följer vi i Peters fotspår? - Bra fråga.
Vad skulle jag göra om jag vore jag...?
Jag vet.
Ett: infiltrera labbet. Två: leta upp chefsforskarens dator.
- Chefsforskaren är hon med cykeln. - Tre: jag omprövar mina fördomar.
- Fyra: hacka datorn. - Det där är inte hackning.
Tyst, jag tappar tråden. Fem: ladda ner de viktiga grejerna.
Sex: ta en bagel i kafeterian och spring.
- Och jag då? - Sju: du stannar och håller utkik.
Du måste lära mig, annars kan jag inte hjälpa till.
Se och lär! Jag förhör dig senare.
Varför fick jag en gammal pank luffare till Spider-Man?
Det där var otippat!
Kingpin...!
Vad håller jag på med? Vad håller jag på med?
Peter!
Peter! Kingpin är här. Maka på dig lite.
Du trampar mig på foten. Ut med dig!
Nej! Jag kan inte låta Spider-Man dö. Det gör jag aldrig om.
Vad är det?
De flesta jag möter i jobbet vill döda mig. Du är en trevlig omväxling.
Mr Fisk! Titta på våra data här. Det är pålitliga uträkningar.
Där fick jag lösenordet!
Om vi kör igen i veckan kan ett svart hål öppnas under Brooklyn.
Ser ni? Det här är flera dimensioner som är på kollisionskurs.
Det brukar låta så, man vänjer sig. Nu säger han: "Du får ett dygn!"
- Du får ett dygn! - Men rumtidväven kan slitas sönder.
Aj då. Allt hon sa lät faktiskt illa. Jag ljög nyss.
Vänta, jag kan visa flera siffror.
- Vad pysslar du med? - Jag sitter fast!
Slappna av i fingrarna. Släpp taget, var på plats i nuet.
Nuet är värdelöst!
Det är inte så att jag vägrar. Men jag behöver mer tid.
De kommer att se dig. Du måste ta dig loss.
- Vad gör du för att slappna av? - Slappna av... Okej.
Men för tusan...
Tonåringar!
- Vart tog du vägen? - Jag står här. Precis framför dig.
- Kan Spider-Man bli osynlig? - Inte i mitt universum.
- Mitt öga! - Det är nån sorts flyktmekanism!
Vad var det?
Kom ihåg lösenordet D-g-f-a-m-p-e-s-a-n-d.
- 4-$-3-5-8-7-6-5-3-4-5-4-3-5. - Lugn, jag måste skriva ner det!
Ladda ner ritningarna. Själv kopplar jag på charmen.
- Spider-Man? - Hejsan! Jag såg dig inte.
Nu vet jag varken ut eller in. Du ska ju vara död!
Överraskning! Men låt bli masken, tack.
- Fascinerande... - Det där är mitt ansikte.
En annan Peter Parker. Lite kula, kanske på grund av dimensionsfärden.
- Ja, jag var plattare före det. - Resan i multiversum har påverkat...
Vad var resten?
Hur gammal är du? Du ser inte ut att vara över 35.
- De sa att jag var tokig! - Men du visade dem.
Det här kan kännas lite.
Jag ska bara ta några prover.
Rensa skrivbordet, damen!
Total cellnedbrytning.
Helt unikt.
- Vad gör du? - Jag tar rubbet.
- Och du har förstås glitchat. - "Glitchat"? Nej, hur så?
Stannar du här kommer din kropp att upplösas.
- Vet du hur smärtsamt det vore? - Nej.
Du kan inte ens föreställa dig.
Och personligen längtar jag efter att få se på.
- Vad hette du, nu igen? - Dr Olivia Octavius.
Och dina vänner kallar dig Doc Ock?
Mina vänner kallar mig "Liv". Mina fiender säger "Doc Ock".
- Jag fixar det här. Spring! - Vem pratar du med?
- Jag fixar det! - Jaså, du "fixar det"?
Det här sköter jag, kompis. Allt går som smort!
- Okej, lite jobbigt är det. - Vad du är pratsam!
Måste dra!
Jag torskar fajten...
De goda nyheterna är att vi inte behöver skärmen.
Peter! Du har inte sagt nånting om din osynliga vän.
Kan du ge tillbaka den där?
Det är firmans.
- Bra läge att bli osynlig. - Japp.
Inte det? Då väljer jag en bagel. Låtsas som ingenting.
- Spider-Man? - Lustigt, det är många som säger det.
- Spider-Man? - Upp med händerna!
Nu gör vi ett litet byte.
- Vart ska ni ta vägen? - Han tog en bagel!
- Svinga som jag har lärt dig! - När lärde du mig det?
Det var bara ett litet teambuilding-skämt!
- Redo? - Det är klart jag inte är!
Jag kan inte!
Man lär sig alltid bäst när det gäller livet.
Målet i sikte.
- Vad gör du? - Jag springer bättre än svingar!
Du måste svinga, annars tar de dig! Det var ju det du ville.
- Kom tillbaka, lillpojken. - Sikta med höfterna!
Rak i ryggen. Följ upp rörelsen. Bli inte baktung.
- Det är för mycket! - Sluta lyssna, då.
Din bästa idé hittills!
Snyggt!
- Jag gör det! - Jajamän. Dubbeldutt för att släppa.
Skjut och släpp. Skjut och släpp.
Du är en naturbegåvning. Känner du rytmen?
- Bra, Miles! - Du är faktiskt otrolig.
Vi är ett team. Jag är läraren som mindes gamla takter.
Du - eleven som gör allt, fast sämre. Jag är stolt över oss!
Peter!
- Vad...? - Vem gjorde det där?
- Hej, killar. - Gwanda?
- Jag heter Gwen. - Känner du henne? Coolt.
Jag är från en annan dimension. En annan annan dimension, alltså.
Vi tar det från början en sista gång.
Jag heter Gwen Stacy och blev biten av en radioaktiv spindel.
I två år har jag varit världens enda Spider-Woman.
Resten vet ni. Jag gick med i ett band.
Räddade pappa.
Jag kunde inte rädda min bästa vän, Peter Parker.
Så nu räddar jag alla andra.
Och jag har lagt av med vänner, så jag slipper bli distraherad.
En dag hände en skum sak. Och då menar jag riktigt skum.
Jag sköts in i förra veckan.
Bokstavligt talat.
Jag landade i New York, men inte mitt New York.
Lyckligtvis var Spider-Man på plats!
Spindelsinnet ledde mig till Visions Academy.
...ni som är tidiga.
Jag förstod inte varför förrän jag träffade dig.
- Snygg frisyr. - Du får inte gilla min frisyr. Kom.
- Hur många spindelpersoner är vi? - Spara det till Comic-Con.
Vad är Comic-Con?
- Du är dödens, Spider-Man. - Wilson! Vad gör du?
- Vanessa... - Kom, Richard.
Vanessa! Richard! Nej!
Titta inte bakåt, vännen.
Jag dödade Spider-Man. Varför såg jag just två till?
De är faktiskt tre stycken. Men det är något väldigt bra.
Du får som du vill. Min kolliderare fungerar.
Allt vi måste göra är att döda några spindlar.
Sen får du tillbaka din familj. Hur många familjer du vill.
I morgon, vid min kolliderare.
Vår kolliderare.
- Hade han sönder den? - Ja.
Men han skäms, så vi håller tyst om det.
Jag vet var vi kan göra en ny, som han inte ska få förstöra.
Beklagar det där med din kompis.
Tack, Miles.
Jag vet hur svårt det är att gå igenom det här ensam.
Det känns bra att inte vara ensam spindelperson.
Ja.
Om du nånsin börjar med vänner igen kan jag klämma in dig.
- Jag håller dig informerad. - Schyst.
- Vi ska nog gå. - Vi står ju vid farstutrappan.
Det här är en dålig idé!
Ni är rara, men inga fler fans idag.
Jag är inte redo för det här.
Peter?
Hej, faster May.
Det här kommer att låta knäppt, men jag kommer från...
- En annan dimension. - Ja.
- Du ser trött ut, Peter. - Jag är trött.
- Och äldre. Och rundare. - Jo, jag har hört det.
- Och är det där mysbyxor? - Ja, det är det.
Jag var där... när det hände. Jag är verkligen ledsen.
- Vilken dimension är du från? - Brooklyn.
Hade Peter nåt ställe där vi kan tillverka en sån här?
En goober...
Följ mig.
Jag har också ett skjul med spindelgrejer.
Pretentiöst...
- Såg ditt ställe ut så här? - Ja.
Minus jeep och flygplan. Mycket mindre. Samt en futonmadrass.
Jag tycker synd om snubben.
Peter... Det här är nog en slängkappa.
Peter visste hur farligt jobbet var.
Men han ansåg att den enda som kunde stoppa den där typen var Spider-Man.
Kingpin vet att vi är på väg. De kommer att vara fler än vi.
Var inte för säker. Ni kanske behöver de här.
Trodde ni att ni var de enda som kommit hit?
- Hallå där. - Är han svartvit?
- Och hur kan det blåsa i en källare? - Dit jag går, följer vinden efter.
Och den bär en doft av regn.
Hejsan! Konnichi wa!
- Knäppare kan det inte bli. - Jojomänsan!
Jag tvättade just händerna, det är därför de är våta. Ingen annan orsak.
Ni är som jag!
- Namnet var Peter Parker. - Jag heter Peni Parker.
Peter Porker.
- Biten av en radioaktiv spindel. - ...gris!
I mitt universum är det 1933, och jag är privatdeckare.
Jag dricker egg cream och bekämpar nazister. Ofta.
Jag är från New York, år 3145.
Jag har en mental länk med en spindel som bor i pappas robot. Min bästis!
Jag låter tändstickor brinna nertill fingertopparna för att känna nåt.
Jag är fotograf för Daily Beagle.
Jag sliter ofta hund för att nosa rätt på nästa story.
Jag jazzar runt och dansar...
Det räcker!
- Hur hamnade ni här? - Det är en lång historia.
- Eller inte så lång. - Nu försöker vi bara hitta hem.
Vi måste använda kollideraren. Men problemet är...
...att en av oss måste stanna kvar och förstöra den.
- Jag gör det. - Nej, nej. Ni fattar inte.
Vadå?
Ingen av er kan stanna här. Då dör ni.
Jag ska stänga av den, men först ska jag få hem er.
Jag har avgett ett löfte, och det måste jag hålla.
- Och vem är du? - Miles. Han ska rädda multiversum.
Grabben kan bli osynlig. Han kan bli det... nu!
- Det går inte på beställning. - Okej, men coolt är det!
Visa blixtgrejen.
- Det går inte på beställning. - Inte på beställning. Vad kan du mer?
- Bara de två sakerna. - Bara de två sakerna.
Suck...
Jag har sett honom i action. Han har potential.
Jag tror att han får hem oss.
Men Kingpin skickar många gangsters på dig.
Tuffa typer, riktiga råskinn. Rår du på allihop?
- Jag har aldrig slagits egentligen. - Överrumplad!
Kan du koppla om en centraldator under beskjutning?
- Överrumplad! - Kan du volta runt som en dansör?
Kan du leva med dina moraliskt tvivelaktiga våldshandlingar?
Kan du hjälpa din faster att nätdejta så hon kommer hemifrån nån gång?
- Kan du sväva när det doftar paj? - Va...?
- Kan du vara stark? Disciplinerad? - Kanske.
Synsk?
Och hur många smällar du än får, kan du resa dig igen?
- Kom igen, Miles. Res dig. - Lugna ner er, hörni.
Res dig! Du klarar det!
Res dig.
Var uppriktig mot dig själv. Han är inte redo.
- Därför måste vi göra det åt honom. - Han ligger där och tittar på oss.
Miles?
Ser ni? Han kan... Han kan göra sig osynlig.
Meddelande från pappa
Vad håller du på med, Miles? Ingen har hört av dig.
Om du döljer nåt, måste du berätta. Ring mig.
Han svarar inte mig heller.
Aaron här. Jag är bortrest ett par dar. Ringer när jag är hemma.
Aaron, det är Jeff.
Ring mig om du har hört av Miles.
Han...
Han gillar ju dig, och vi har inte hört av honom.
Jag skulle inte ringa om det inte vore viktigt.
Hoppas du mår bra.
Farbror Aaron. Jag måste göra en sak som jag inte vet om jag klarar.
Jag är rädd.
Jag är så trött på att göra alla besvikna.
Det är bara dig jag kan snacka med.
Jag önskar att du var här.
Mr Fisk. Jag har övervakningsfilmerna från tunneln.
Finns grabben därute, hittar jag honom.
Du känner mig, sir. Jag ger aldrig upp.
VÄRMESYN
Den är... lila.
- Nej. - Blå?
- Har nån hört av Miles? - Han samlar tankarna.
Jag känner honom. Han har vad som krävs.
Snart kliver han in här, redo för strid!
Min farbror! Min farbror Aaron är Prowler!
Han jobbar för Kingpin. Han försökte döda mig!
- Brutal bakgrundsberättelse. - Det är ingen fara.
- Blev du skuggad? - Det tror jag inte.
- Hemtrevligt litet ställe. - Toppen, det är Liv.
- Jag blev visst skuggad. - Åh nej...!
Ta dig härifrån, grabben.
Nu klantade du till det, grabben. Slarvigt.
Titta på de små spindlarna...
Scorpion, antar jag. Vi är Spindel... gänget.
Kan ni bråka ute i stället?
Vi väljer inte lokal, vi bara dansar.
Den där tar jag...
- Niñito, dale! - Prepárate a morir.
Jäkla kuddar!
Bråka ute, sa jag!
Jag har den!
- Det här sköter jag. - Låt bli honom!
Nej, nej...!
Du måste sticka.
Alla enheter, vi har en situation med flera spindel... personer?
På väg.
Ge mig den.
Var inte dum. Ge hit den!
Ingenstans att ta vägen.
- Miles...? - Farbror Aaron.
Nej, nej, nej...
Snälla farbror Aaron...
Prowler. Vad väntar du på? Avsluta jobbet.
Ta dig härifrån!
Nej...!
- Miles... - Farbror Aaron.
Det är mitt fel.
Nej, Miles.
Jag är ledsen. Jag ljög för dig.
Jag ville att du skulle se upp till mig.
Men jag svek dig.
Du är bäst av oss alla, Miles.
Du är på god väg.
Fortsätt bara.
Fortsätt bara...
Upp med händerna! Nu!
Vänd dig om.
Hallå!
Aaron...! Nej!
Alla enheter. Jag vill ha efterlysning på en ny Spider-Man.
Hej, kompis.
Hur är det?
Vi har varit med om det allihop. För mig var det farbror Ben.
För mig var det farbror Benjamin.
För mig var det pappa.
För mig, min bästa vän.
Det svåraste med det här jobbet är att man inte jämt kan rädda alla.
Det var mitt fel. Ni förstår inte.
Vi är nog de enda som förstår.
Åh nej...
Ditåt!
Andra hållet!
FLERA SPIDER-MAN
Hej...
Pratar djur i er dimension? Jag vill inte skrämmas.
- Vad gör ni? - Hej då, Miles.
- Jag kom för att ta farväl. - Det gör vi vid kollideraren.
- Du stannar här. - Jag måste ju dit och skicka hem er.
De ska hem, Miles. Jag stannar kvar.
Stannar du här, så dör du.
Jag gör vad jag måste. Men jag ville säga det själv.
- Men MJ, då? - Det är inte alltid det funkar.
Jag behöver goobern. Tvinga mig inte att ta den.
- Säg åt dem att jag klarar det! - Det var inte deras beslut.
- Jag måste ju hämnas på Kingpin! - Du kommer att bli dödad.
Men jag är redo!
Paralysera mig, då.
Eller gör dig osynlig och ta dig förbi mig.
Jag vet hur gärna du vill det här.
Stackarn...
Men du fixar det inte än.
Jag är ledsen.
Hur vet jag när jag är redo?
Det gör du inte. Man måste våga språnget.
Det är allt som krävs. Ett språng.
Miles...
Det är pappa.
Snälla, öppna.
Jag ser din skugga.
Okej, jag fattar. Du ignorerar mig fortfarande.
Kan vi prata en stund?
Nånting...
Nånting har hänt med...
Ibland glider människor isär, Miles.
Jag vill inte att det händer med oss.
Jag gör och säger inte alltid det du vill, men...
Jag ser en sån gnista i dig. Det är därför jag pressar dig.
Men den är din. Vad du än gör med den, kommer du att bli fantastisk.
Ring när du kan. Okej?
Jag älskar dig.
Men du måste inte säga det tillbaka.
Vilken tid det tog.
Jag ser en sån gnista i dig.
Du kommer att bli fantastisk.
Vår familj flyr inte.
Du är bäst av oss alla, Miles. Du är på god väg.
Fortsätt bara.
När vet jag att jag är Spider-Man?
Det gör du inte.
Det är allt som krävs. Ett språng.
Jag har gjort dem själv. De passar perfekt.
Det går en hiss från Kingpins takvåning ner till kollideraren.
Hade inte räknat med publik.
Det är inte sant!
Det känns fint att hylla Spider-Man med er. Vi stod varandra nära.
- Vilket svin... - Jag är precis här!
Vänta. Spana in servitörernas klädsel.
Ganska smaklöst, men... Så enkelt kan det inte vara.
Så enkelt var det.
Tack till Mary Jane Parker för att hon kommit hit.
MJ...?
Koncentrera dig! Det är inte din MJ, Peter.
Snart tillbaka.
Peter! Lita på mig, jag har varit där. Du måste gå vidare.
En sekund bara!
- Hejsan. - Wow...!
Jag tänkte bara be om mer bröd till bord 12.
Visst.
Jag är så ledsen.
Äsch, det är ju bara lite bröd.
Jag fanns inte där för dig när du behövde mig. Jag försökte inte ens.
Ingen fara. Men jag ska nog gå nu...
Jag skulle kunna bättre om jag bara fick chansen att ge dig...
...det bröd du förtjänar.
- Mår du bra? - Ni ska få brödet nu direkt.
Trevligt att pratas vid.
För din skull borde de fylla salen med nybakat bröd.
- Allt okej? - Absolut...
Bra, för vi fixar inget bröd.
Jag är bara ledsen att min familj inte fick se oss här i kväll.
Påbörjar primär tändningssekvens.
Sov...!
Inled sekvensen.
Laddar upp Vanessas och Richards dna.
Söker matchningar i andra dimensioner.
Sekundär tändning om fem, fyra...
...tre, två, ett.
Du behöver inte stanna, Peter. Jag gör det.
Det är okej. Jag har bestämt mig.
Jag tar över strålen med goobern. När ni gett er av, spränger jag maskinen.
Lycka till.
De vet att vi är här.
Trevligt att ses igen, Peter.
- Jag täcker dig! - De skjuter som krattor.
- Varför ska det vara så svårt? - Vart ska du, Peter?
- Några sista ord? - Får jag tänka efter en stund?
Farväl, Peter Parker.
Vem gjorde det där?!
- Miles...? - Spider-Man?
- Wow! Du gör det på beställning! - Det var på tiden, va?
- Miles! - Du kom på det.
Jag är så stolt över dig! Vill jag ha barn...?
Visst ja, henne glömde jag.
- Det där ser inte lovande ut. - Nix.
Jag har hittat genetiska matchningar.
- Det är för riskabelt. - Håll klaffen och öka.
- Till vänster! - Till höger!
Jag har en klockan fem! Klockan tre! Klockan två! Alla riktningar!
Ta dig till skyddsrummet!
Vamos, señor... - Det går inte att ringa skolan!
Ser ni det här?
- Våra dimensioner kommer till oss! - Det ser rätt coolt ut.
Vi måste dit.
Kan du inte bättre? Ska vi slåss eller snacka?
Hårdhudade skrälle!
Un puerco?
Vad är du för löjlig tecknad seriefigur?
Har du nåt emot tecknade serier?
Pang!
Kändes det som en tecknad serie?
Gwen!
- Snygg dräkt. - Tack. Jag har gjort den själv.
Det där var urgulligt! Håll i er nu!
Spänn fast er. Det här tar nog ett tag.
- Eller inte. Nu gör vi det här. - Jag fixar det.
Jag gör det. Jag har ju goo...
- Du skämtar... - Kolla inte munnen, kolla händerna.
- Miles! - Akta dig!
Det där var galet!
- Det där har vi lärt honom, visst? - Inte jag. Och definitivt inte du.
Allt väl?
Kom.
Jag har tagit kontrollen över strålen. Kom!
Varning! Kvantpolariteten omkastad.
Då var det dags.
Skönt att veta att man inte är den enda i sitt slag.
- Eller hur? - Ja.
Portalen är öppen. Du först, Peni.
Tack, Miles. Från oss båda.
Jag... älskar er allihop.
Jag tar med den här kuben.
Jag begriper den inte. Men jag ska lära mig.
Jag vill att du tar den här. Den får plats i fickan.
- "That's all, folks." - Får han säga det? Juridisk sett?
Får jag gilla din frisyr nu?
Jag är äldre än du. Femton månader, men det är skillnad.
Einstein sa ju att tiden är relativ.
Kul.
Vänner?
- Vänner. - Schyst.
Vi ses, Spider-Man.
Din tur.
Ja... Visst.
Du ska ingenstans!
- Jag tar honom. Stäng av maskinen. - Vi var ju överens!
Tryck på den gröna knappen. Vänta inte på mig!
Vad sysslar du med? Han kan ta livet av dig!
- Jag kan inte låta Spider-Man dö. - Inte jag heller.
Det är okej.
Ja, det är okej.
Du måste hem, kompis.
- Hur vet jag att jag inte sabbar det? - Det vet du inte.
Okej. Jag måste våga språnget.
Inte illa, grabben.
Kingpin!
Nix! Tyvärr, det är fusk.
Adiós.
Jag måste ta mig till knappen.
Nej...!
Inte lika enkelt på egen hand, va?
Att få döda ännu en Spider-Man...!
- Var är jag? - Va?
- Vad är det som händer? - Vad gör du?
Vanessa...!
- Vad gör vi här? - Jag vet inte, Richard.
Det är ju jag!
- Vi ger oss av nu. - Försvinn inte!
Stanna hos mig, snälla!
Du stoppar mig inte. Inte idag!
Jo, det gör jag. Nu på en gång!
Jag behöver förstärkning!
Inte ens den riktiga Spider-Man kunde slå mig!
Du är en nolla!
Du tog min familj ifrån mig.
Jag ska se till att du aldrig återser din egen.
Res dig, Spider-Man.
Res dig! Kom igen!
Kom igen. Kom igen!
Jag kommer alltid att ha min familj.
- Hört talas om axelberöringen? - Va?
Tjena.
Du, Kingpin! Tryck på den gröna knappen åt mig!
- Miles? Miles! Är du oskadd? - Jadå.
- Du är säkert upptagen... - Nej, jag kan prata!
Jag kom förbi förut eftersom...
- Din farbror... - Jag vet.
Jag är så ledsen.
- Vet du vem som gjorde det? - Jag trodde det, men jag hade fel.
Du, Miles... Det jag sa vid dörren var inte bara snack.
Jag tänkte att vi kanske kunde leta upp nån bra vägg - i privat ägo! -
- kanske vid stationen, där du kan "slänga upp" något av dina konstverk.
Jag är usel på det här...!
Miles? Är du kvar?
Kom igen då, jäkla operatör!
- Polisassistenten. - Spider-Man!
Alltså, där nere... Jag är skyldig dig...
Okej!
Jag ser fram emot att jobba med dig.
Samma här, tror jag väl.
Jag ogillar dina metoder, men...
Vi får väl enas om att vara oense.
Tack för din tapperhet i kväll.
- Jag älskar dig. - Va?
Och kolla bakom dig!
Från kvarterets vänliga SPIDER-MAN
All right, coolt.
- Tack, Spider-Man! - Spider-Man, a su servicio.
Läget, lillkillen?
Jag är den nya Spider-Man. Kolla här!
Det där var meningen.
Okej, vi tar det en sista gång. På riktigt den här gången.
Jag heter Miles Morales och blev biten av en radioaktiv spindel.
Och i typ två dar har jag varit världens enda Spider-Man.
Resten vet ni.
Jag skrev klart uppsatsen, räddade en massa folk...
...krockade med en drönare, gjorde det här med pappa...
...träffade min rumskompis till sist...
...och satte ett märke där farsan aldrig hittar det.
Och när jag känner att det inte finns nån som förstår mig...
...minns jag mina vänner som gör det.
Jag trodde aldrig att jag skulle klara det här, men det gör jag.
Vem som helst kan ha på sig masken.
Du kan ha på dig masken.
Om du inte visste det tidigare, hoppas jag att du gör det nu.
För jag är Spider-Man.
Och jag är inte den enda. Inte på långa vägar.
Miles! Miles!
Har du en minut över?
DEN SOM HJÄLPER ANDRA
FÖR ATT DET MÅSTE GÖRAS OCH FÖR ATT DET ÄR RÄTT
ÄR UTAN TVEKAN EN ÄKTA SUPERHJÄLTE. - STAN LEE
TACK, STAN LEE OCH STEVE DITKO
FÖR ATT NI VISADE ATT VI INTE ÄR ENSAMMA I VÅRT SLAG
SAMTIDIGT I NUEVA YORK...
- Du är sen. - Alla kan inte vara överallt.
- Men ett litet sms... - Det var bara två timmar. Vad hände?
Jag vet hur det ser ut, men här är de goda nyheterna.
Multiversum föll inte samman. Nära ögat, men det gick vägen.
- Schyst. Fick du klart goobern? - Det är en mojäng.
Du påpekar alltid mina misstag.
Hetsa inte upp dig, Miguel. Det är bara en prototyp.
Du kan bli först att göra ett med- vetet hopp i multiversum. Eller sist.
- Ska vi bara chansa, alltså? - Vad sägs? Vart vill du åka först?
Vi börjar från början en sista gång. På jorden, 1967.
- Vad i...? - Jag är Spider-Man. Följ med mig.
- Vem tusan är du? - Jag är från framtiden.
- Hur vågar du peka på mig! - Du pekade först.
- Det är oartigt. - Du är oartig! Du tror mig inte!
- Vem pekade först? - Spider-Man så klart!
Du pekar nu också! Titta på ditt finger.
Titta på ditt finger! Du pekar på mig.
Du anklagar mig, när du själv...
SLUT
Undertextning: Magnus Lässker