- Jeg rørte ikke en dritt! - Så porten åpnet seg bare av seg selv?
- Det må være en teknisk feil. - Forklar det for meg.
Skjedde det en teknisk feil idet den lastebilen dukket opp?
- Skal jeg virkelig tro det? - Jeg aner ikke hva som skjedde.
Hva om det var en feil?
Bare ikke forårsaket av oss.
KORTBØLGERADIOSETT
Nå må vi krabbe av sted, labrotter.
En hel dimensjon er i ferd med å falle ned på oss.
Du.
Går det bra?
Jeg vet at planen er helt fjern, og en million ting må gå bra,
og en million ting kan og vil gå galt,
men vi skal klare dette. Jeg bare vet det.
Ett siste slag, og så er hele marerittet over.
Det vil endelig være over.
- Hei på deg. - MAC, dette er Ulveflokken. Hører dere…
- Hva driver du med? - Kontakter dr. Kay.
Den hurpa har et gudekompleks. Hun vil bare sinke oss.
Nei. Vi skal ta dette misfosteret selv.
KAPITTEL ÅTTE: RETT SIDE OPP
- Tror du det går bra med dem? - Lastebilen er rask.
Kanskje 8 km/t raskere enn en Humvee.
De hadde et forsprang på 6 minutter og 20 sekunder og ligger foran med 0,8 km.
Det går greit foreløpig, men dritten har så vidt begynt.
Erica, pass språket.
Dette er ikke O-fag. Situasjonen krever banning.
- Hvordan føles det? - Hva da?
Å hjelpe verden og sånn.
Det føles ganske stas.
Ganske så forbaska stas.
Gå! Gå!
Bresje! Kjapp dere!
Hei, Robin. Kan du bare si at det der var dere og ikke flere mutant-Cujoer?
Det er oss, og spar stresset til senere.
Greit, mottatt. Jeg legger alle følelser på hylla.
Ingen tegn til en ond planet i bevegelse.
- Det er jo bra. - Dette vil ta litt tid.
Vi burde dele oss opp.
Bruk begge stigene. Ikke løp. Ta det helt med ro.
Det er plattformer langs veien. Bruk dem til å hvile.
Greit.
La oss få det gjort.
Går det bra?
Ikke vær redd. Alle her er venner.
De skal bare se på.
Ikke fokuser på dem.
Ja, Papa.
Og la det bli lys.
Bra jobbet, Bald Eagle. Kom deg opp til taket nå.
Forsiktig med sprengstoffet.
Jeg vil ikke sprenge Opp Ned mens vi er her.
Jeg satset på å være skjødesløs.
Men du har rett, Jim. Det er best at vi er varsomme.
Greit.
Husk det. To lange bank betyr at…
- Avgrunnen har begynt å bevege seg. - Nettopp.
Du og søsteren din går i posisjon, men dere venter med å angripe.
Så fort jeg vet at planeten er nær nok tårnet,
skal jeg gi deg tre korte bank.
Da slår vi til. Vi dreper Henry.
Og vi ber til Gud om at Dustin har rett, og at den planeten slutter å bevege seg.
Hva kan gå galt, liksom?
Om noe går galt,
så må du love meg at du ikke drar meg ut.
Ikke før jeg vet at han er død.
Vel, da må du også love meg noe.
Om planen ved et mirakel funker, så kommer vi oss ut.
Dr. Kay og planene hennes blir et problem vi tar senere.
Avtale?
Nå gjør vi slutt på det.
- Vil du ha? - Ja.
Du.
Det du sa i sted på Squawk…
Jeg beklager. Ikke for det du sa. Det kom ut feil.
- Nei, ikke "kom ut" feil. Herregud. - Det går bra.
Nei, det går ikke bra.
Jeg skulle ha stilt opp for deg, så gjorde jeg ikke det.
Jeg var vel bare så opptatt av meg selv at jeg ikke så det.
Jeg føler meg bare så dum.
Unnskyld.
Du trenger ikke å si unnskyld. Og du er ikke dum. Det er bare det at…
Det tok veldig lang tid før jeg forsto det selv.
Jeg tror det måtte skje som det skjedde. Jeg måtte finne min egen sti.
Men det viktigste er at du er her ennå, og at du fortsatt tror vi kan være venner.
Venner? Nei takk.
Bestevenner.
Greit. Kom igjen.
Vi må stoppe en planet.
Hvorfor bruker de så lang tid?
Tja, er det kanskje fordi tårnet er 150 meter høyt?
De tar kontakt om noe går galt.
Jo da. Med mindre de allerede er døde.
Stress gir meg lyst på knask, så…
- Vil du ha noe? - Nei.
Greit.
Eller, kan jeg…
Vickie?
Vickie!
Fy fader.
Jeg sverger, ingenting kurerer angst som en…
Sprøtt, ikke sant?
Hei.
Takk skal du ha. Ok.
Det er pokker meg imponerende.
Synd at vi må sprenge den i filler.
Hellige jul.
Jim. Hører du meg?
- Ja, jeg hører deg. - Jeg har godt nytt og dårlig nytt.
Heldigvis stemte teorien vår. En gigantisk planet er på vei hit.
Dessverre stemte teorien vår. En gigantisk planet er på vei hit.
- Hvor lenge har vi? - Ikke lenge.
Håper superjenta nærmer seg snart.
Kom igjen, Ell.
Er dette Vecna, i dette øyeblikk, i Avgrunnen?
Du trenger ikke å hviske, men ja.
Hvorfor dreper vi ham ikke bare her?
- Han virker sårbar. - Vi kan ikke skade ham her.
- Vi må inn i sinnet hans. - Er ikke det her?
- Nei. Det er mitt. - Hæ?
Vent.
Går det bra?
Flott. Dette har jeg savnet.
Hop.
Avgrunnen beveger seg.
- Hvor nære er vi Henrys hus? - Ikke nære.
- Hvor langt unna? - Usikker.
- Du sa du kjenner sinnet hans. - Ja, men det er dødsmange minner her.
Vi er som Dorothy i Oz, bare uten den gule veien.
Alt henger sammen, men det er korte og lange veier.
- Vi trenger en kort en. - Du kødder.
Kan dere slutte å snakke mens jeg tenker?
- Er det dusteforestillingen din, Joyce? - Ses der, Harrington.
- På en fredagskveld? Særlig. - Kom. Jeg har en idé.
- Er det Joyce? - Jepp. Og der inne smugrøyker Hop en rev.
Og der borte klår Mr. Wheeler på Mrs. Wheeler.
Skulle gitt dere omvisning, men vi har en forestilling å se.
Tre, to, én, gå!
Vi leter på baksiden.
Rommet i vest er tomt.
Sørsiden!
Vi er på stedet. Negativt på…
- Nei, nei. Det er ikke på linje. - Hva mener du?
Tårnspissen er ikke på linje med revnen.
- Pokker. Om Avgrunnen treffer spissen… - Da faller tårnet.
Det er jo erkeflott.
Sjef, nå må Ell stoppe planeten.
- Snarest, takk. - Hvor snart da?
Tretti sekunder?
Hva gjør vi?
- Vi venter. - På hva da?
Tre. Vi må slå til.
Sjef, hva skjer der inne?
Jeg vet ikke. Jeg ga henne signalet.
Ingenting skjer her,
og vi er i ferd med å bli most av en planet. Prøv igjen!
- Vi må stikke. - Vi kan bare gjøre det sånn. Stol på meg.
Faen!
Se opp!
Nå!
Steve!
Hold fast! Jeg holder tak. Bare hold fast!
Vi lever! Vi lever!
Jeg trodde at du var ferdig.
Avgrunnen har stoppet opp! Ell tok ham! Jeg gjentar, Ell tok jævelen!
Ja! Wow! Kom igjen!
Du kom tilbake. Du kom tilbake for min skyld.
Og jeg skal aldri forlate deg igjen. Ikke før alle sammen har kommet oss ut.
- Det er monsteret! Opp! - Jeg er ikke monsteret.
Jeg kan bevise det.
Sikret!
Hold dette.
- Hei! - Rolig!
- Klare? - Ja.
Rolig. Jeg holder deg fast.
Nå eller aldri.
Fy flate.
Har vi offisielt blitt romfarere?
Interdimensjonale romfarere.
Ta den, Armstrong.
Det er over.
- Hvor er de? - Hos Max.
Trygge.
Hvor er de?
Jeg har sagt det. Hos Max.
Langt vekk herfra.
Du kan ikke tro det, du.
At de ville gjennomskue løgnene dine.
Hvorfor ser han oss ikke?
Fordi herr Hva ikke er den eneste med magiske krefter.
Det er derfor du røver barn.
Fordi du tror de har svake sinn.
Men de er smartere enn du tror.
Og du… Er du smart?
Du lot deg bli tatt.
Og her inne…
skal jeg finne alle de svarene jeg trenger.
Fy flate.
Det er ham. Han er Den svarte tingen.
Alt Holly har sagt er sant. Han vil ødelegge vår verden.
Men han klarer ikke det uten dere.
Vi må flykte. Nå med én gang.
Du har jammen blitt sterkere.
Det har jeg også.
Holly!
Jeg kan følge etter henne inn i sinnet hans.
Vi kan tilintetgjøre broren vår sammen.
Kom igjen!
Nå!
Hallo, bror.
Jeg vet ikke med dere, men jeg forventet litt mer…
- Dødelige ranker? - Monstre?
Felleshjernen funker vel her også. Om Henry er død,
- er alle undersåttene det også. - "Om?"
Vi vet ikke hva som skjer i felleshjernen.
Ell stoppet Avgrunnen, men det kan hende de fortsatt kjemper.
Du. Hun har trent til dette her.
Og hun er ikke alene. Hun har Kali og Max.
Og jeg er sikker på at Henry er død. Og hvis ikke, så er han det snart.
Ja.
Bra moralsk støtte.
Hei, kompis.
Hei.
Trodde jeg var ferdig i sted.
Jeg skylder deg.
Ja.
Bare fordi jeg ikke liker deg,
betyr ikke at jeg ønsker deg død.
Og jeg har på følelsen at vi vil trenge deg her.
Jeg klandrer deg ikke, forresten.
For at du misliker meg. Jeg kan være en skikkelig kødd.
Ja. Samme her.
Hør her, Steve.
Da jeg var i California,
så støttet du Nancy når jeg ikke kunne det.
Og jeg trodde at det var derfor ting føltes feil mellom oss.
Men sannheten er at problemene våre ikke hadde noe med deg å gjøre.
Det tok bare lang tid før jeg skjønte det.
Og før jeg… ga slipp på henne.
Om vi ikke måtte kjempe hele tiden, så kunne jeg spart deg litt tid, for…
Jeg har visst en stund at Nance og jeg aldri kunne bli et par.
Hun er uavhengig. Hun må bare komme seg ut.
- Og jeg vil ha… - Seks små knøtter?
Sa hun det til deg?
Burde jeg sagt fire?
- Kanskje du skal slutte å si "knøtter". - Nettopp.
Uansett, poenget er… Jeg vil heller være venn med henne enn å ikke være noe.
Hun er bare…
- Noe for seg selv. - Ja.
Da kan vi være enige om én ting.
Ja, vi kan vel det.
- Jeg liker deg fortsatt ikke, da. - Ville ikke drømt om noe annet.
Hei, turtelduer! Dere må komme og se her.
Herregud.
Der er det. Det var det jeg så i synet mitt.
Ungene er der inne.
Hva venter vi på da?
Derek? Nei! Derek, du må fortsette.
- Jeg kan ikke. - Hva gjør du? Kom igjen!
Bare gå fra meg! Redd dere selv, toskehuer!
Ikke vær dum!
- Jeg er ikke dum! - Jo! Du kan ikke…
- Går det bra med dere? - Ja da.
- Fant dere ham? - Han bare forsvant.
Han er tilbake i virkeligheten. Han kan og vil komme tilbake.
- Hvor langt er det til hulen? - Ikke langt. Kom.
Derek, vi må stikke. Nå. Løp!
Dustin! Lucas! Hva skjer? Snakk til meg!
UGRESSMIDDEL. 1966.
Du visste at dette ville skje.
Og du vet hva som vil skje med henne.
Skjønner du ikke det, Jane?
Det er en sirkel. En fryktelig, ond sirkel.
Men vi kan stanse det. I kveld.
Hvordan?
Når vi har drept broren vår og barna er reddet,
så drar vi ikke med de andre. Vi blir på broen.
Når Opp Ned forsvinner…
gjør vi det også.
Det er eneste utvei, Jane.
Eneste utvei.
Hun kommer til å gjøre det, Jim. Hun kommer til å ta livet sitt.
Kom frem!
Kom frem, din løgnaktige drittsekk!
Jeg er mange ting, men løgner er jeg ikke.
Jeg har sett i sinnet hennes, og nå har jeg sett i ditt.
For et raseri det bærer på!
En datter er død på grunn av deg, og snart dør den andre.
Kom frem!
Du er som du frykter.
Du er forbannelsen.
Nei!
Hvorfor signaliserer han?
- Det er ikke et signal. - Hva er det da?
Å gud.
Holly! Kom dere til hulen!
Jeg holder tak. Vent. Vent!
Vent. Vent.
Hva har du gjort?
Hei sann.
Hei, doktor. Ungene la igjen leksene sine.
OPERASJON BØNNESTENGEL FORBEREDELSER
- Max! - Hva skjedde?
- Hun forsvant som et spøkelse! - Var det Den svarte tingen?
Hør etter!
Vi holder oss til planen. Den svarte tingen kan ikke skade oss i hulen.
Følg meg, vær stille og hold dere i nærheten av hverandre.
- Kom igjen! - Kom, da.
Kom igjen! Opp med farten!
Ungene er helt alene der. Du må få oss tilbake.
Ikke uten badekaret. Han har stengt oss ute.
Vi må til Avgrunnen og finne de andre. Vi dreper ham der.
Vi har ikke tid. Verdenene vil kollidere lenge før det.
Ikke om Holly og barna kommer seg til hulen.
Om Dustin har rett, kan Henry ikke gjøre noe uten ungene.
Det er mange "om".
Hva vil du gjøre?
Vi kan ikke gi opp nå.
Er ikke det nøyaktig det du gjør? Du gir opp.
Jeg vet sannheten.
- Henry viste meg planen deres. - Henry løy for deg.
Han lurte deg.
- Han brukte deg, og du falt for det. - Så se meg i øynene og si det.
Si det. Si at du ikke skal ta livet ditt i kveld.
Vi har ikke tid til dette. Vi må gå.
Jeg skal ikke detonere den.
- Jeg skal ikke det. - Hva?
Jeg skal ikke detonere sprengstoffet før jeg vet at du er trygg i Hawkins.
Om vi dreper Henry uten å tilintetgjøre Opp Ned, er alt helt meningsløst.
Derfor skal jeg tilintetgjøre det når jeg vet at du er trygg.
- Hvorfor? - Fordi Henry har forvirret ham.
- Vent, Kali. - Nei. Dette er større enn ham.
- Større enn noen av oss. - Vær så god. Bare skyt meg.
Om jeg lever, gjør Henry det også.
Jeg må avslutte sirkelen.
Det skal du. Bare ikke på denne måten.
Ikke med mer vold. Ikke med mer smerte.
Det har allerede vært veldig mye smerte.
Helt fra du ble født.
Moren din ble tatt fra deg. Barndommen din ble tatt fra deg.
Du har blitt angrepet, manipulert og misbrukt
av fryktelige mennesker.
Livet har vært så urettferdig mot deg. Så grusomt.
Men du lot det aldri knekke deg. Nå må du kjempe, jenta mi.
Du må bare kjempe én siste gang.
Kjemp for den lykkelige tiden som kommer.
Kjemp for…
en verden bortenfor Hawkins.
Kjemp for den dagen du får barn selv
og gir henne det livet du aldri hadde.
For den dagen hun tar med en gutt hjem og ikke lar døren stå åpen.
Jeg vet det. Jeg vet at du ikke tror at du kan få noe av det.
Men jeg lover deg at vi skal finne en måte å gjøre det på.
Du skal finne en måte å gjøre det på.
Fordi du må.
Fordi du fortjener det.
Jim! Jim! Er du der?
Jeg vil ikke stresse deg enda mer, men vi har fått selskap.
Kom igjen! Vi er nesten fremme!
Gjennom den åpningen der! Kom igjen! Én etter én!
Løp! Løp!
Debbie! Vent!
Har du sett Derek?
- Derek! - Vent! Holly!
- Derek! - Holly!
Kom igjen! Vi fikser dette! Vi må løpe! Fort deg!
Fortsett å løpe! Kom igjen, Derek! Kom igjen!
Inn med deg. Han kommer! Løp!
Kom igjen!
Holly!
Løp!
- Sug en feit en! - Kom igjen!
Holly!
- Går det bra? - Vi har det bra.
Var det Henry?
Ja, men han får ikke tak i oss. Ikke her inne. Vi er trygge nå.
- Ok. - Vi er trygge.
- Hvorfor stirrer du? - Det gjør jeg vel ikke!
Vi begynner å nærme oss. Og vi vet ikke hva som venter oss,
så jeg synes du skal dele litt på kruttet.
- Du har krutt. - Tre Molotov? Gi deg!
Med mindre du vil leve med skyldfølelse for at jeg dør, må jeg ha våpen!
Fy flate! Takk!
- Det er nødbluss. - Hæ?
Nødbluss. Du fikk nødbluss, mann.
Hva? Nødbluss?
Nancy! Hva pokker skal dette bety? Kødder du nå?
Synes du det er morsomt?
Hva skal jeg med nødbluss?
Hei! Will!
- Will! - Will!
Hva er det? Er det noe galt?
Det er Henry. Han lever.
Stå imot.
Hvordan fant du meg?
Hvem sendte deg?
De sendte deg.
Stå imot.
Will!
Hva var det? Holly?
Bli her.
Hva skjer? Hva ser du?
Det er Henry. Han kom seg inn i hulen.
Han kommer! Opp her! Alle sammen, kom igjen!
Fort dere! Løp! Løp!
Han fant dem. Han fant Holly og ungene.
Hva med Ell? Ser du Ell? Eller Kali? Eller Max?
De er alene. De er helt alene.
- Løp! - Kom igjen! Fort dere!
Kan du stoppe ham? Med kreftene dine?
Jeg kan prøve. Bare gå videre.
Gå, da!
Ræva i gir!
Kom igjen!
Å gud.
Fort! Kom igjen!
Fort dere! Hullet er rett her borte!
Joshua, gå ned! Vær forsiktig. Thomas, det er din tur!
Jim, hører du meg?
For helvete!
Kali.
Ja vel, ja. Se hva vi har her.
Har vennene dine gått fra deg? Det er da ikke så koselig.
Få henne vekk herfra.
Hei. Hei.
Jeg har deg.
Og jeg har deg.
Hør etter. Alt dere ser her er ikke virkelig.
Det kan ikke skade dere. Bare se på meg.
- Ok. - Ok.
Da går vi.
Bare gå. Hold tett sammen. Se på meg.
Bare gå videre.
- Fytti rakkeren! - Se på meg, Derek!
Gå gjennom her. Vent på meg på den andre siden.
Deg først, Debbie.
Din tur, Thomas.
- Vi må kjappe oss! - Kom igjen!
- Kom igjen! Dette skal vi klare! - Fort deg, Glenn.
Gå, da!
Si hvor det andre misfosteret er, eller så dør hun her og nå.
Jeg vet ikke hva du snakker om. Det er bare oss.
Tror du jeg leker nå? Hvor er hun?
Hva driver du med, Murray? Dette er ikke en god plan.
Dette er galskap. Greit. Da får det briste eller bære.
Én siste sjanse.
Hvor er hun?
Dra til helvete.
Ja vel, da.
Kali!
Nei, nei!
Kali. Kali.
- Hent bandasje. - Du må legge press på såret.
Kali, se på meg. Hold ut, ok? Jeg er her. Det ordner seg.
Jeg kommer ikke til å overleve.
Nei, ikke si det. Du skal overleve, hører du?
Ikke gråt, Jane.
Historien min…
skulle alltid ta slutt her.
Nei.
Nei, nei.
Holly.
Holly?
Hvordan fant du meg?
Vær så snill.
Vær så snill, mister. Ikke skyt.
Hvem er du?
Henry. Henry Creel. Jeg bor i nærheten.
Hvem sendte deg?
Ingen sendte meg. Jeg vandret her og hørte et skrik.
De sendte deg. De sendte deg!
Du trenger bare lege.
Hva skjer?
Han er i et minne nå.
Og han er redd. Han er veldig redd.
Herregud. Takk og lov.
Jeg trodde det var ute med dere to.
Hva da? Får jeg ikke klem av storkaren?
Hva med: "Takk for at du sprengte helikopteret, Murray. Det var modig…"
Hva er det? Vent.
Kali. Hvor er Kali?
Å gud. Ell…
Jeg er så lei for det.
Jeg kan hoppe.
Jeg kan hoppe over de steinene til Avgrunnen.
Jeg lander rett ved treet. Snarvei.
Henry er der oppe ennå.
- Om du faller… - Jeg faller ikke.
Om du klarer det…
- Da skal jeg drepe ham. - Å ja? Og hva skjer så?
Da jeg var liten og du fant meg i skogen…
…så var jeg redd.
Veldig redd.
Jeg forsto ikke verden.
Jeg forsto ikke… folk.
Du tok deg av meg.
Oppdro meg. Beskyttet meg.
Du ble pappaen min.
Men jeg er ikke et barn lenger.
Og jeg er ikke Sara.
Hun hadde ingen valg å ta.
Men det har jeg.
Og jeg trenger at du stoler på at jeg tar rett valg.
Jeg trenger at du tror på meg.
Finn meg.
Du må stå imot.
Den vil fortære deg.
Den vil fortære alt.
Det var ikke deg.
Det var aldri deg.
La meg være i fred.
Det var derfor hjernesugeren ikke ville ha deg i hulen.
Du skulle ikke huske.
La meg være, sa jeg.
Du var bare et barn, som meg.
Og den brukte deg. Den brukte deg for å komme hit.
Du er akkurat som meg, Henry.
Et kar.
Men du kan stå imot. Hjelpe oss å bekjempe den.
Ikke la den vinne, Henry. Vær så snill, ikke la den vinne.
Nei.
Den viste meg sannheten.
Den viste meg at denne verden er ødelagt.
At menneskeheten er ødelagt.
Ikke hør på den, Henry. Den kontrollerer deg nå.
Den har aldri kontrollert meg.
Og jeg har aldri kontrollert den.
Skjønner du ikke det, William?
Jeg kunne ha stått imot.
Men jeg valgte å slutte meg til den.
Herregud.
Den trenger… meg.
Og jeg trenger den.
Vi…
er…
ett.
Løp!
Løp! Løp!
Dustin!
- Kom igjen! - Fort dere!
Kom igjen!
Pokker!
Kom igjen, løp!
Løp! Løp!
- Sårer hun den? - Hun kjemper imot Vecna.
Felleshjernen.
Så…
du vil virkelig dø, altså.
- Vi må hjelpe henne. - Hvordan?
Om vi skader hjernesugeren, så skader vi Vecna.
Skade Godzilla der borte?
Vi klarer det bare om vi sprer oss.
Flankér på alle sider. Hakk på HP-en hans.
- "HP?" Hva snakker du om? - Der.
Én av oss lokker den til kløften. Resten inntar posisjon på klippene.
- Bakholdsangrep overfra. - Jeg har bare ett spørsmål.
Hvem av oss er lokkemat?
Jeg.
Løp! Løp!
Kom igjen.
Nei! Vi kan ikke gjøre noe! Vær så snill, kom!
Pass opp!
- Dette er for Eddie, din jævel! - For Eddie!
Jeg er ikke redd lenger.
Vi er ikke…
redde…
for deg.
Ja!
Vi må stikke! Løp! Faen!
Ell!
Går det bra med alle sammen?
Holly.
Holly? Hører du meg? Holly?
Holly? Kom igjen, da.
Nancy?
Ja. Det er meg. Jeg er her.
Ja, det er meg. Jeg er her. Jeg er her.
Holly?
Hei!
Hei.
Bare få det ut. Det kommer til å gå bra.
Hvor er jeg?
Du er trygg, min venn. Vi kom for å ta deg med hjem.
Ja. Jøss!
Så, så, jeg passer på deg. Det ordner seg.
Vær så snill. Kom tilbake til meg!
Nei!
Du køddet med feil familie.
Mamma, du dreper ham!
Hjelp!
Kan ikke du bare dra hjem?
Jeg flyktet ikke denne gangen.
Eddie! Jeg er glad i deg.
Farvel, Mike.
Ell! Hvor er du?
Han fikk meg ikke til å bli sånn. Det gjorde du.
Will, våkn opp!
Gå vekk!
Jeg vil at det skal være over.
- Sjef, hører du meg? - Jeg hører deg. Hva skjer?
Den neseløse jævelen er kaputt.
Vi er tilbake i Opp Ned, og vi har ungene.
Har alle det bra?
Ja, gruppen fikk mye juling, men det går bra.
Hva med Ell?
Hele gruppen.
Skal vi sette på musikken, gammer'n? Tilintetgjøre Opp Ned én gang for alle.
La oss forlate dette helvetet.
Det er mottatt.
Greit. La nedtellingen begynne.
Hei, stopp! Du søler det på meg!
Jeg er ekkel, jeg også.
Det stinker.
Du, nå siver det inn enda mer av den dritten.
Enten det, eller så svimer jeg av. Fordi du lukter…
Jeg vet ikke hva du lukter, men bra er det ikke.
- Rasshøl. - Rasshøl.
Det er bra.
Der er hjem, kjære hjem.
Jimbo, jeg må bare spørre. Hvordan føles det?
Jeg trenger en lur og en røyk.
- Trodde du sluttet. - Ja. Det er derfor det vil smake så godt.
Pass opp!
Gikk det bra?
Opp med hendene! Opp med hendene, sa jeg!
- Fort! - Ha deg vekk!
Ned! Opp med hendene!
- Opp med hendene! - Hei!
Greit, greit.
Ok, ok.
Nei! Det er søsteren min! Slipp meg!
- Ja, ja! - Ok, ok!
Raska på!
- Dustin! - Hva skjer?
Opp, alle sammen!
Ell? Ser du Ell?
Sersjant! Hvor er jenta?
Hun var her for et sekund siden.
Hun må ha stukket av.
Å gud.
- Mike… - Slipp meg!
Du… Du må komme deg vekk! Du må vekk!
Dette tar aldri slutt om jeg er her.
Nei. Vi finner på noe. Vi slår tilbake. Som alltid.
Du må snakke med de andre.
- Nei. Nei. - Du må takke dem for meg.
De har vært så snille mot meg.
- De viste meg hva vennskap betyr. - Nei! Ikke gjør dette nå.
Mike, du må hjelpe dem å forstå valget jeg har tatt.
- Men jeg forstår det ikke. - Jeg vet det.
Men du vil forstå. En dag så vil du forstå.
Du forstår meg.
Bedre enn noen andre. Det har du alltid gjort.
Siden den dagen vi møttes…
…så har du sett meg.
Jeg heter Mike. Kort for Michael.
Kanskje vi kan kalle deg Ell. Kort for Elleve.
Den virkelige jeg.
Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg for akkurat den du er.
Ikke forlat meg, Ell.
Ikke gjør dette, vær så snill.
Jeg vil alltid være hos deg.
Jeg elsker deg.
Farvel, Mike.
Ell! Ell!
- Ell! - Mike!
- Ikke rør henne! - Mike!
Slipp meg! Slipp meg!
Ell! Ell!
Ell!
Ell! Ikke gjør det!
Elleve!
Ell! Ell!
HAWKINS VIDEREGÅENDE
Nei!
Ell!
Ell! Ell!
TIL MINNE OM
MINNETAVLE TILEGNET BORGERNE I HAWKINS I INDIANA,
SOM MISTET LIVET I DET STORE JORDSKJELVET
- Se her. - Ja.
18 MÅNEDER SENERE
Hei, fremmede. Det er en stund siden sist.
Jeg lurer på… Husker dere meg i det hele tatt?
Kanskje jeg er litt for beskjeden.
Ingen glemmer denne beroligende stemmen, hes som bare Debra Winger er.
Det stemmer. Det er meg, Robin Buckley, kjent som Rockin' Robin.
Jimmy "Fast Hands" slapp meg inn i båsen igjen midlertidig,
men dere må gi meg litt spillerom, for jeg er litt rusten.
Hva skal jeg snakke om, liksom?
De vanlige temaene mine er like utdaterte som bolleklippen til vennen min.
Det er ingen soldater, ingen gjerder,
ingen Storebror-kameraer,
og den eneste Big Macen jeg finner, er på Mækker'n.
Folk er glade og smiler og går på kino.
Men alle vil vel se Indys nye eventyr?
Pokker.
Der, ja. Beklager. Makkeren min lot meg i stikken.
Men når man først nevner unnskyldninger, så hadde han en ganske god en.
Kom igjen, gutter! Vær klare til å spille!
Nå…
Ingen mentale feil!
Jeg er nesten for overtroisk til å si dette, og jeg må banke i bordet,
men jeg tror at Hawkins-forbannelsen endelig er hevet.
Greit, Thomas. Da setter vi i gang!
- Men samtidig… - Kom igjen.
…er ikke dette engang den Hawkins jeg husker.
Det føles så annerledes nå.
Men kanskje det ikke er byen.
Kanskje det er jeg som har endret meg.
Det har vi sikkert alle gjort.
Det gjelder iallfall vennene mine.
Som forresten får vitnemål i dag.
Ja, folkens, avgangsklasse 1989 skal gå opp på scenen i dag.
Håper alle kommer. Det skal iallfall jeg.
Om noen fortjener stående applaus, er det dem.
For å få festen deres i gang, skal jeg spille en ny favoritt.
Om du brekker noen bein igjen, må du klare deg selv.
For jeg er lei av sykehus.
Kanskje jeg burde være alene. Altså… hva er det som skjer her?
Hva da? Vi får vitnemål i dag.
Om to timer. Du er litt kjapp på avtrekkeren.
Nå er du iallfall kjapp på avtrekkeren.
Unnskyld. Du ser bare utrolig sexy ut nå.
Og du ser utrolig teit ut.
Æsj, jeg blir kvalm.
Skal du ta bilde? Snart? Vær så snill?
Mamma, det går fint.
- Det er én dags kjøretur unna. - Jeg vet.
- Jeg kommer hjem når jeg kan. - Ok.
Jeg skal ringe så mye at du vil bytte nummer.
- Ok. - Ok?
Ok.
- Glad i deg. - Glad i deg.
- Vil du ta flere bilder? - Ja.
Så kjekk. Æreseleven min.
ÆRESELEV
Supermann!
Kamera går. Gledelig vitnemålsdag.
Avgangsklasse 1989.
- Ja. - Pokker. Vent litt. Å nei.
- Å gud, nei. La lakenet være. - Nei, nei.
Lyset må spres.
- Dette er ikke Gudfaren. - Jeg vet det.
- La ham henge det opp. - Én tagning til.
Han har holdt på i hele dag.
- Hallo? - Joyce. Det er Karen. Har du sett Mike?
- Nei, jeg har ikke sett ham. - Ikke vi heller, siden i går kveld.
Karen finner ikke Mike.
Ell! Ell!
Ell!
Hei, gutt.
Tenkte jeg ville finne deg her.
Moren din friker ut. Jeg forstår henne godt.
Jeg vet ikke om du husker det, men unger har forsvunnet i denne byen før.
Hun vil ikke forstå.
Hun vil aldri forstå hvorfor jeg ikke kan gå på den scenen.
Det blir som en løgn.
Som om det er greit å gå videre, når det ikke er det.
Det er ikke greit.
Jeg hadde en plan.
Jeg og Ell skulle dra et sted langt unna,
og ingen ville finne oss.
Jeg sa noe om å dra et sted med tre fosser.
Jeg vet ikke om hun trodde meg engang.
Hvem ville vel det? Tre fosser? Det er jo så teit og barnslig.
Det var en fantasiplan. Jeg skulle hatt en ekte en.
Jeg trodde bare ikke…
- Jeg trodde ikke at hun bare ville… - Du, hør på meg…
Det er ikke din feil.
Det som skjedde, var ikke din feil.
Ell tok et valg.
Nå er det på tide at du tar et valg selv.
Slik jeg ser det, så har du to veier foran deg.
Du har én vei der du fortsetter å klandre deg selv.
Du tenker over hva du kunne gjort annerledes.
Du dytter folk unna, og du lider. Fordi du tror at du fortjener det.
Og så er det en annen vei…
der du finner en måte å godta det som har skjedd på.
Finner en måte å godta valget hennes på.
Du må ikke like det. Du må ikke forstå det.
Du tenker aldri over det.
Du bare godtar det.
Og så lever du det beste livet du kan.
Jeg har gått ned den første veien før.
Den kan jeg ikke anbefale.
Og når det gjelder Ell…
Jeg tror du vet hva hun ville ønsket for deg.
GRATULERER AVGANGSKLASSE 1989
- Jeg vet ikke. Jeg? - Ja.
- Aldri vært. - Ikke jeg heller. Men hun ville likt det.
'89 HAWKINS VIDEREGÅENDE
God dag, alle sammen, og velkommen til vitnemålsseremonien til avgangsklasse 89.
Mamma! Mamma!
Mike.
- Unnskyld, mamma. Jeg fikk panikk. - Du trenger ikke å forklare.
Gud, se på deg.
Du er så voksen. Jeg er så stolt av deg.
Jeg er så utrolig stolt.
Jeg er glad i deg, mamma.
Glad i deg, vennen.
Og nå er det min store glede å introdusere noen
som har utmerket seg mens de har gått her.
Damer og herrer, gi en varm velkomst til deres æreselev, Dustin Henderson.
Ja, kompis!
- Dustin! - Det er vennen min!
Jeg ville bare ha en normal barndom. Men den barndommen ble tatt fra meg.
Den ble tatt fra oss.
Det siste året så har jeg helt ærlig vært ganske forbannet over det.
Pass språket.
Men så tenkte jeg på de siste seks årene og skjønte at selv om det var mye fælt,
så var det mye godt også.
Det er et spill jeg liker å spille. Dungeons & Dragons.
- Jepp! - Herregud.
I dette spillet finnes det to typer kaosklasser.
Kaotisk god og kaotisk slem.
Slemt kaos fører med seg anarki, ødeleggelse og krig.
Men godt kaos kan føre med seg innovasjon
og endring.
Og denne skolen trengte en endring, må jeg si.
Fordi vi var så delt. Sportsidioter, nerder, friker.
Og i kaoset
så har alle de skillene blitt revet bort, og jeg har fått meg nye venner.
Jeg har fått venner som aldri skulle vært mine venner.
Jeg har sett det med mange andre.
Når du blir kjent med noen ulik deg, så lærer du mer om deg selv.
Du endrer deg.
Du utvikler deg.
Jeg er et bedre menneske nå.
Jeg er det takket være dem, takket være mine venner.
Jeg er ikke forbannet mer.
Men jeg er bekymret.
Bekymret, for nå som kaoset er forbi,
så vil rektor Higgins og andre regelryttere
gjøre alt for å finne tilbake til gammel orden igjen.
Og jeg vil ikke ha orden. Hyklersk å si når jeg går med denne greia.
Vi ser tåpelige ut. Hva skjer? Er vi romerske senatorer?
Det er ikke meg. Jeg tror ikke dette er noen av oss.
Ærlig talt, bare blås i det.
HELLFIRE LEVER!
- Henderson. - Ja!
- Blås i skolen. - Henderson! Henderson!
- Blås i systemet. - Nok!
Blås i konformitet. Blås i alt og alle
som hindrer oss og skiller oss, for dette er vårt år!
- Ja! - Ja!
Ja!
HELLFIRE LEVER
Ro dere ned!
Sett dere på plass!
Sommerskole til alle!
Og gjensitting!
- Dustin! - Dustin!
Du er gæren. Du er skikkelig gæren.
- Higgins dreit på seg. - Skal han utvise meg, liksom?
- Du er gæren. - Hei.
Hei, Stacey.
Jeg ville bare si at det der var skikkelig rått.
Takk. Jeg gikk for en slags Belushi-greie.
Om han spilte i en Hughes-film. Henger det på greip, eller?
- Ja. Veldig. - Det går bra om du… Ja?
Ok. Kult.
- Hvorfor sa jeg det? - Du…
Jeg skal ha fest fest i kveld. Dere burde komme.
- Vent. - Skjedde det nå?
- Skal vi dra? - Er det retorisk?
Nei. Drit i det. Jeg har en bedre idé.
Mye bedre.
Jeg sier bare at dere ville digget New York.
Hvor mye koster husleia?
- Vurderer du å flytte? - Ja. Skal vi bo sammen?
Seriøst? Nå må dere gi dere.
Se på dette stedet, da. Solnedgangen, utsikten.
Savner dere ikke dette i det hele tatt?
- Nei. - Nei.
Skogen, steinbruddet, videoutleiebutikken, Hawk?
- Nei. - Nei.
Jeg kommer ikke tilbake om du gir meg en million, engang.
Du trenger mye mindre enn en million. Boligprisene er fortsatt lave.
Det er et fett sted i Forest Hills.
Jeg har ikke råd til det ennå, men snart.
- Og det er på en trenerlønn. - Du har seksualundervisning også.
- Må du undervise i det? - Det er en del av jobben.
Alle spørsmål om kjønnssykdommer retter jeg mot deg.
Takk?
Jeg digger det. Jeg digger å undervise de barna.
Jeg får lære dem om livets mirakel
og hvordan man ikke begynner det ved et uhell.
Og jeg har kontroll på karakterene.
Hvorfor føles det som om du er ganske snill?
Alle får S.
- Ok. - M om du er en skikkelig nisse.
- Så lavt går jeg. - Kan du komme og undervise på NYU?
Skal jeg gi deg karakter på filmen din
om kapitalisme eller kannibalisme eller hva det var?
Antikapitalisme. Forbrukeren.
Det er en metafor. Jo mer hun spiser, jo sultnere blir hun.
- Akkurat. - Ok.
- Den er ikke ferdig. - Nei da.
- Arbeidstittel. - Den er bra.
- Smith kunne jeg vurdert. - Å ja?
Er det forelesningene om Steinem eller det høye antallet kvinner som lokker deg?
Begge deler?
Hva med deg, Nance? Hvordan er bertene på Emerson?
Jeg vet ikke. Jeg droppet ut.
Du kødder. Hæ?
Jeg visste det. Du er i hæren.
Nei, ikke helt. Jeg… Jeg fikk meg jobb på Herald.
Det høres flottere ut sånn. Det er en praktikantstilling.
Men jeg vet ikke. Jeg var bare lei av skolen
og tenkte jeg kanskje burde komme meg ut og prøve den virkelige verden.
Nancy Wheeler. Fortsatt full av overraskelser.
Du vet, det er faktisk noe jeg savner med dette stedet.
Jeg savner dette.
Bare… oss. Som henger.
Jeg savner dere.
Jeg liker de nye vennene mine.
- Men det er… - Det er ikke det samme.
Det blir det aldri.
Herregud, da.
Dere tar livet av meg. La oss gjøre noe med det, da.
Jeg vet ikke. Vi kunne… møtes.
Én gang i måneden, her.
Eller et annet sted som er litt mer nøytralt.
- Som… - Ok.
Nevn en by mellom Hawkins og Massachusetts. New York?
- Louisville. - Philly.
Jeg har en onkel i Philly. Han er rar, men har stort hus.
- Har det en kjeller? - Ja.
- Og et fyrrom? - Fyrrom?
Ja.
Herregud, det er perfekt. Som tilfluktssted.
Der hun fanger alle mennene og brenner likene.
Forbrukeren.
- Hva trodde dere? - At du skulle drepe oss.
Å nei.
Ok, ok. Greit, så vi møtes hjemme hos Robins rare onkel,
og så drikker vi og mimrer
og lager Jonathans antikapitalistiske kannibalfilm.
Fra og med neste måned.
Jeg er med.
Skål for at ingenting skiller oss.
Inkludert påtrengende kjærester.
Skole.
- Boliglån. - Og barn.
- Skål. - Skål.
Ja, Steve. Barn?
Jeg vet ikke, men jeg tror Kristin kan være den rette.
Sa ikke du det samme om Dawn?
- Nei. - Og Margaret. Og Julie.
Jeg sa ikke det om Julie. Hun var drama fra starten.
Drama? Er hun god skuespiller?
- Du vil ikke… - Jeg vil jo ha dame.
- Nei. Ikke henne. - Ta henne med neste gang.
Du sa garantert at hun var ditt livs kjærlighet.
- Jeg husker det. - Hun var vakker.
Sjef. Mrs. Byers. Alltid en glede.
- Er vi klare til å bestille? - Ja.
Ja. Vi tar en flaske Cabernet Sauv…
- Sauvignon. - Ja. Cabernet sauvignon.
Og vi tar litt kaviar til å begynne med.
Og så tar vi to filetspesialer, på kokkens vis.
- Skal bli, sir. - Ok.
- Hop! - Hva er det?
Det er en viktig dag. Dette skjer én gang i livet.
Du oppdro to nydelige gutter og to utrolige menn.
De hadde mye mer å stri med enn bare puberteten.
Du burde være fornøyd.
Du burde være stolt.
Jeg er det, men… Det er bare…
- Det blir stille i den hytta. - Bare oss og gresshoppene.
Gresshoppene, ja. Jeg liker ikke lyden av dem lenger.
Takk. Jeg skulle ønske…
Jeg skulle ønske det var en annen lyd.
Kanskje måkeskrik
eller bølger som slår mot strandkanten.
Det høres fint ut.
Kan bli virkelig.
Jeg sier bare at vi ikke er knyttet til noe her mer.
Men du ser ut til å tro at bankkontoen vår er større enn den er.
Den kan bli det. Jeg fikk en telefon fra en gammel venn.
Montauk trenger ny politisjef.
Byen er på vei opp. Det blir 20 % lønnsøkning.
Det er ikke nok til en villa eller noe, men det er… betydelig.
Ungene er nærmere. Det er bare en liten tur inn til byen.
Du og jeg? Vi kan begynne helt på nytt.
- Sammen. - Tuller du?
Vi trenger ikke å ta noen avgjørelser i kveld.
- Det er ikke sant. - Hva?
Det er én ting jeg vil at vi skal avgjøre i kveld.
Hvem er det som…
Joyce Byers.
Vil du tilbringe resten av livet
med en sliten, gretten og sta gammel mann som elsker deg veldig høyt?
Ja. Det vil jeg.
En undertrykket stillhet faller over byen.
Redde landsbybeboere følger med fra tak og bakgater og lurer på
hvordan dette skal ende.
Lyden av støvler lager ekko over plassen,
der Strahd von Zarovich går bort til skalden Dustin.
- Nei. - Vampyrherren hopper.
Han senker hoggtennene i halsen hans. Tilskuere gisper.
Lutten hans skrambler bortover brosteinene med en siste sørgelig tone.
Fader, da!
En ensom helt står igjen. Will den vise, Barovias siste håp.
Bruk Meteorsverm. Kverk den jævelen.
- Jeg kan ikke. - Ingen magi ved undertrykkelsessteinen.
Så slå ham med staven din.
Og gjør skade på seks poeng. Han har 30 HP igjen.
Hva nå?
- Det var det. - Ingenting.
Hva mener dere?
- Sjakkmatt. - Vi tapte.
Så etter alt det der, så vinner Strahd von Dustehue?
- For et drittspill! - Enig.
Idiotisk forbanna bortkastet tid.
Strahd tar glede i ditt raseri.
På tide å slutte deg til vennene dine, heksemester.
Jeg vil bare rulle. Jeg vil ikke høre mer.
Greit.
Magikeren. Fra St. Markovia-klosteret. Hun sa vi kan påkalle henne.
- Når vi har det som verst. - Hva er formelen?
- Will!
"Reis deg og gjør slutt på vårt fall fra mørke stier og dype hemmeligheter.
Kom frem og hold ditt løfte."
Ingenting skjer.
- Kom igjen, da. - Hvorfor ikke?
Hvorfor har vi formelen da?
Vent.
Vent, vent.
Et lilla lys skinner gjennom tåken. Det blir sterkere og sterkere.
Det er en portal. Og ut av portalen kommer…
magikeren fra St. Markovia!
Jeg sa jo det!
Magikeren strekker ut hendene, og en stråle med kraftig lys skyter frem.
Strahd skriker et skjærende…
mens kroppen hans krymper sammen, brenner og blir til aske.
Bada-bom!
Ta den, du!
Den tåkete dysterheten som lå over byen Barovia forsvinner,
og dere blir møtt med jubel.
Til ære for deres mot overrekker de medaljer,
og dere får 1 000 gullstykker hver.
Med rikdom og ære lever dere alle deres dager i velbehag og lykke.
Slutt.
- Kjempebra kampanje. - Ja.
Bra kampanje.
Vent, vent. Var det alt?
Velbehag og lykke? Kunne du sagt noe mer banalt?
Jeg trodde du var en mesterforteller.
Det er helt sant, det med velbehaget og lykken.
Men lykke kan finnes mange steder.
Ridderen og zoomeren
trekker seg tilbake og slår seg ned i en liten landsby.
For hver dag som går, blir kjærligheten deres sterkere.
Skalden, som sulter etter kunnskap,
kommer seg til magikerlauget i Enclave,
der han tilbringer resten av sine dager i deres bibliotek.
Han har viet livet til studiene, men han har tid til et og annet eventyr.
Og Will den vise reiser langt og lenge til den travle byen Vallaki.
Det er overveldende i starten.
Veldig annerledes enn landsbyen fra hans ungdomstid.
Men om ikke lenge finner han sin plass.
Hei!
Og med det kommer dyp lykke og aksept.
Og historiefortelleren? Hva med ham?
Historiefortelleren fortsetter å fortelle historier,
inspirert av sine venner.
En dag håper han at deres store eventyr vil bli spredt over hele landet,
så alle kan få vite om deres store bragder.
Men det er en historie han aldri kan fortelle.
Historien om magikeren.
Iallfall ikke slik den egentlig skjedde.
Egentlig?
Da hun brukte Solstrålen…
Slipp meg!
Farvel, Mike.
…brukte hun den siste energien hun hadde og forsvant.
Ell!
Men har dere lurt på hvordan hun klarte å bruke formelen?
- Undertrykkelsessteinen. - Hun kunne ikke bruke egen magi.
I oppstandelsen var det ingen som så det.
Men magikeren er kløktig. Like kløktig som sin søster,
som etter å ha hørt paladinens bønner, hadde ombestemt seg.
Ikke gråt, Jane.
Historien min…
skulle alltid ende her.
Men din må ikke det.
Sammen la søstrene en plan
for å beskytte magikeren fra Den sorte håndens orden,
besatt av å stjele kreftene hennes.
For å lure dem måtte hun få alle,
inkludert vennene sine, til å tro at hun var død.
Søsteren brukte en formel på lang avstand,
trygg mot undertrykkelsessteinens makt.
Ell! Ser du Ell?
En usynlighetsformel.
Da magikeren hadde flyktet, brukte søsteren en siste formel.
Magikeren dere så dø var ikke virkelig.
Hun var en illusjon.
- Hvor ble hun av? - Det er det ingen som vet.
Ingen vil noensinne vite det.
Men jeg kan gjerne tenke meg at hun er i et vakkert land langt unna.
Hun finner en liten by å bosette seg i.
Trygg mot Den sorte håndens fare.
Og det er her, endelig,
at hun finner fred.
Hun finner endelig lykke.
- Dette er bare en teori, ikke sant? - Hvordan vet vi om det er sant?
Vi vet ikke det.
Ikke sikkert.
Men jeg velger å tro det.
Jeg tror.
Dere! Hva skjer? Lasagnen blir kald!
Vi ble nettopp ferdig. Vi kommer opp straks.
- Hvordan spiller man, Holly? - Pass deg!
Pass deg selv! Dere ble ferdige en time for sent!
- Se, vi har et lite slott. - Jeg finner en startkampanje i manualen.
- Hvorfor får du være DM? - Min idé, og mitt hus!
Du sa det ikke var nerdete! Det er kjempenerdete!
- Fjertet du nå? - Nei.
- Det stinker. Jeg spyr. - Bare gammel pizza.
- Gammel pizza lukter ikke rass! - Skyld på jentene.
Jenter fjerter ikke. Om de gjør det, lukter det roser.
Hør på Holly!
- Fokuser! - Jeg ser ingenting!
Greit! Du kan være halvling!
Vil du gå rundt sånn og falle?
Nei, du sitter og fokuserer!
Få brillene mine tilbake!
Hva skjer nå?
Bare la meg være DM!
Nei! Kan du bare legge det ned?
Greit, dere må være dverg, alv, gnom…
ALLE VENNER ER VELKOMNE BYERS SLOTT
VELKOMMEN TILBAKE TIL HAWKINS
MANUAL FOR SPILLERE FANTASIROLLESPILL
Tekst: Ekaterina Pliassova