Макс.
Макс-Макс, ти чуєш? Макс!
Ну ж бо. Розплющ очі. Так, так, Макс.
Ти мене чуєш? Макс!
Так, будь зі мною, будь зі мною!
- Іще трохи, Макс! Так, ось так! - Чорт! О, Боже!
Так. Макс. Ну ж бо, Макс. Це я, це я, я тут. Я тут, Макс.
А ти... а ти... ти в нормі? У тебе...десь... болить?
Лукасе... Я... нічого майже... не відчуваю.
А... так відчуваєш? Відчуваєш мою руку?
Трішечки.
Ти... ти щось... ти щось бачиш?
Світло... дуже... дуже... яскраве.
Гей... Твої очі... довго не працювали, і м'язам треба відновитися.
Організм слабкий... йому потрібно вчитися... заново.
З тобою все буде добре.
Ти одужаєш.
Я знав, що ти з нами. Я завжди знав, що ти поряд з нами.
Я тебе бачила.
Ти чекав на мене. Ставив мою... мою пісню.
Не набридла?
А тобі?
Виявилось...
...що вона мені...
і не потрібна була.
А потрібен був ти.
Тільки ти.
Боже мій!
Макс!
Ти тут. Ти дійсно з нами.
Я з вами.
З поверненням додому.
Ти не поспішала до нас.
Та йди ти.
І де це я?
О... так, все сильно заплутано. Е... на тебе полювали демопси... і... ми ледве...
не стали їхнім обідом, але... прийшла місіс Вілер і...
запустила прання.
Чорт забирай. Мамо.
Векна...
Він розлютиться.
Він шукатиме мене...
Дізнається про втечу.
А де Холлі?
Де вона?
Джонатане.
Джонатане. Джонатане.
Джонатане! Досить!
А... Що?
Якщо травмуємось... нам точно кінець.
Так, твоя правда. О... О... О, Боже.
Гаразд, тож... що далі?
Іще в чомусь зізнаєшся?
Стій позаду.
Вибачте, спізнились.
Ти ціла?
Так. Так. Усе добре.
Дякую.
Це дивно? Вибач. Це дивно. Я не... ми просто... ми думали, що... Так...
...Ми приречені. Так, ми також.
Виявляється, генератор щита...
Зовсім не генератор щита – так, ми в курсі.
Ви могли б... повідомили нам про це.
Ну... ми намагались.
- Антена зламалася. Через нього. - Через нього.
Добре, то у що... я пальнула?
У екзотичну матерію.
- І ми повинні знати, що воно таке? - Все є тут. Ось. Показую.
Нотатки доктора Бреннера з вісімдесят третього. Ця хрінь – золота жила. Усі його
дослідження воріт... як він їх «відкрив»... що це таке... Я... досі розшифровую, але...
Так, ця штука мізки плавить.
Скажу коротко: Холлі немає по той бік стіни.
Щ... Де ж вона тоді?
Я не знаю...
де саме, але де б вона не була, це не Виворіт.
Забравши мене, він відчинив четверті ворота,
розділивши Гокінс надвоє.
Ти можеш.
Що це?
Що саме?
Холлі.
ДИВНІ ДИВА 5
ГЛАВА 7. МІСТ
Вояджере Бета.
Сигнал є?
Мінус, Вояджере Альфа. Вояджере Гамма?
У мене великий жирний нуль. Твій експеримент з повітряною кулькою
провалився, Котусику. Причепимо антену на фургон – і погазували.
Я вже казав: враховуючи нерівний рельєф і лісисту природу Гокінса, авто – це не
найшвидший спосіб визначити координати телеметричної мітки.
Не найшвидший?
Та ми шість годин готували твій сраний експеримент з повітряними кульками!
Так, але щойно ми трилатеруємо три сигнали, я зможу визначити точні
координати Дастіна.
Ти ні хріна не трилатеруєш, якщо ми не отримаємо сигнал, тож. краще просто
скоротити втрати зараз, доки твій найкращий учень. не опинився мертвим у
якійсь дірі.
Скоротити...
Фортуна любить сміливих.
Я зловив сигнал Дастіна. Відпускайте кульки, Вояджери.
Повторіть.
- Стоп. Чекай. Що? - Нам треба більша висота.
Відпустіть... свої... кУльки.
Мінус вісімдесят!
Мінус сорок чотири. Беру свої слова назад, Котусику, ти – божевільний геній!
Дякую, Вояджере. Отримую розрахунки... Чекайте.
Ти... шпигуватимеш для мене... іще... один... раз.
Вілле...
Хоппер щойно зв'язався по рації. Макс у безпеці. Вона вибралась.
Гей... це ж добра новина.
Цього не сталося б, якби не ти.
Усе буде добре.
Коли вже нарешті...? Мамо.
Якщо Лукас має рацію, це сьогодні – той день.
День, коли Векна піде в наступ.
Я думав, що «притис» його. Та насправді...
Насправді в мене ніколи не було навіть шансу.
І він знав це. Він завжди знав це. І саме тому.
З-поміж усіх людей у Гокінсі він обрав мене.
Тому що... він знав, що я... слабкий, і знав, що може мене контролювати.
Це зовсім не так.
Так і є. Мамо. Так і є. Я був його ємністю.
Через яку він спрямовував свої сили. Щоб шпигувати... і... будувати.
Щ... що будувати... що?
Тунелі.
Вони не самостійно ширились з воріт.
Щоночі я підключався до колективного розуму і керував ліанами,
якими прокладав ці тунелі... заражаючи наш світ Виворотом.
Стільки людей загинуло через мене...
А якщо я зміг зробити все це... то уяви його можливості з
дванадцятьма такими, як я?
Послухай мене.
Ти зовсім не винен... у цьому.
Чуєш мене?
А щодо його великого плану, то не буде дванадцяти ємностей,
чи як він їх, чорт забирай, зве, бо він втратив Холлі.
А вона знатиме, де інші.
Синку, це ще не кінець. Не опускай руки.
Ти не права.
Ти не права, мамо.
Я винен в усьому.
Ні.
Ні, синку.
Пішов! Пішов!
Я не бачила, де прокинеться Холлі.
Проте... я подумала
хай де Векна триматиме її...
це точно у Вивороті.
Тому...
я сказала їй... щоб вона... йшла додому.
Додому? До нас додому?
Доведеться повернутись у Виворіт. Де там у вас розлом?
Біля Корнуолліса, ніби. Кілометрів за два-три.
Лукасе, як чуєш?
- Йди до Робін. Зараз. - Лукасе!
Еріко, я не можу зараз говорити.
Отже... Векна знищив тих солдатів, і потрапити на Зе-Ве-Ка-Де буде легше.
Ні, зараз там уже є підкріплення.
Я можу пробити плиту.
Ви... кажете, що Холлі... застрягла. під. сталевою плитою?
Без контексту це звучить тривожно, але її... не розплющило під величезною сталевою
- плитою. Вона... е-е... як це пояснити? - Е-е... є-є світ... під нашим...
- Під плитами. - Виворіт.
Так, і... він як Гокінс, тільки відстійніший.
Народ, народ, народ. Що ж, ви не повірите, але. Еріка та містер Кларк впоралися...
Знайшли Дастіна й інших.
Добре. Їм буде значно легше знайти Холлі, ніж нам.
Треба поквапитися.
У нас гості.
Гей. Гей. Гей, гей. Мамо. Ти в порядку?
- Так, Майкле, все добре... - Пробачте, місіс Вілер, але ні. З'явиться
інфекція, кровотеча. Не дай Боже, зупинка дихання.
Якщо думаєш... що я спокійно лежатиму, коли я потрібна своїй доньці,
то ти геть втратила глузд! Ходімо.
Мамо. Мамо, мамо, мамо. Послухай. Все гаразд, я розберуся.
Гей. Ти... врятувала нас.
Ти... врятувала нас. І якимось дивом ти жива, чуєш?
Але зараз довірся мені – далі ми все зробимо самі.
Але там цих чудовиськ. буде більше. Що?
Це демогоргони.
Я знаю, знаю. Мені так багато треба розповісти про...
цей «Виворіт» та Од, але зараз ти маєш знати лиш те,
що ці люди...
врятували Вілла... коли інші не могли.
Ми зробили це. І зробимо те саме для Холлі.
Ми повернемо її тобі, мамо. Я обіцяю...
Гаразд?
Так?
Містере Кларк... дякую за допомогу.
Рано дякуєш. Ми успішно визначили координати Дастіна саме там, де я зараз
- стою. - Та коли ми прийшли, його вже не було.
Ну, він не саме тут. Він під землею.
Даруйте?
Ти не сказала?
- Е... - Не сказала що?
От лайно.
Агов, всі сюди! Всі сюди!
Зловив! Зловив! Я знайшов Дастіна!
- Нічого не чути. - Терпіння.
Є хто? Повторюю, це Дастін.
Дастіне. Це Майк.
Холлі втекла від Векни і прямує до мого будинку у Вивороті.
Якомога швидше дістанься туди і зустрінься з нею. Як чуєш?
Холлі не вдома. Ми знайшли її. Повторюю – ми знайшли Холлі.
Дастіне, я не чую...
Дастіне?
Я здуріла, чи він сказав, що вони знайшли Холлі?
Добре... тримайтеся ближче до стіни.
Чому вона була в лабораторії?
Звідкись тікала, й лабораторія була на шляху до нас.
І натрапила на Дастіна? Які шанси?
До біса низькі, але нам нарешті має в чомусь пощастити.
Амінь, сестро.
Вибачте, я ніяк не збагну. Дастін під тими плитами?
- Так. - Так.
Так. Але не розплющений.
Чекайте, чекайте, чекайте...
Камери уздовж усього розлому.
У мене є старий спектральний аналізатор. Якщо знайти радіочастотний
- сигнал, я заглушу передачу. - Це круто.
Ти забато думаєш.
По-твоєму, Альфред не подвоїв би цей рахунок?
Чотири з шести кидків. Реджі стане зіркою, запам'ятай мої слова.
...Волш нічого не зможе вдіяти...
Ти ще такого не бачив.
Ти йдеш, Котусику?
Ми... ми туди йдемо?
Ми туди йдемо.
Стіве!
Дастіне!
Стіве!
Ненсі! Холлі!
Джонатане!
Цим безпечно дихати?
Хтозна.
Ясно.
Майку. Що там у вас?
Майку? Майку!
Знайшлися.
Яке щастя вас бачити.
Ненсі?
Де вона?
Де Холлі?
Що це?
Що саме?
Холлі.
Ненсі! Ненсі! Ненсі, рятуй! Допоможи спуститися! Ненсі! Ненсі, прошу!
Холлі! Холлі! Холлі! Холлі!
Здавалося, ніби щось тримало її, але... нічого не було видно.
Це був він...
Векна. Це точно він.
Майку?
З Холлі все гаразд? Майку, як чуєш? Повторюю: із Холлі все гаразд?
Не бійся, Холлі.
Зовсім скоро усе закінчиться...
Дуже скоро... закінчиться.
Це був якийсь демон. Демон з іншого світу...
Він може керувати монстрами.
Переміщувати Хамві...
Спиняти вогонь.
Кулі не брали його.
Ні чорта не брало.
Це був не бій...
Це була різанина.
Пси-мутанти в лікарні, а тепер демон у військовій зоні?
Може, скажете, що ще вилізе з цієї діри,
чи хай буде сюрприз? Бо не знаю, чи ви помітили, але нам бракує людей.
Підкріплення вже в дорозі. А з іншими запитами зверніться
до свого підрозділу.
Який запит, якщо не знаю, з якими чортами борюся?
Ви не боретесь ні з чим. Це не війна, а пошуки. Щось стає на заваді – вбивайте. Та
загалом, просто зосередьтеся на пошуку дівчини.
Так, знайти дівчину. І це все, що ви можете сказати? У вас платівку зажувало,
чи що, мем?
Винна тільки ця дівчина. І якби ви виконували свою
роботу і відшукали її, мені не довелося б повторювати по сто
разів, а ці монстри були б у Московії, де вбивали б совєтів,
а не американців. Мертві люди...
діти – їхня кров на ваших руках,
лейтенанте, не на моїх.
І якщо не хочете до них долучитися, стежте за своїм язиком.
Лейтенанте Ейкерс, це Браво-Один, як чуєте?
Так. Що у вас?
Прорив розлому у старій лабораторії.
Я вже йду.
Все добре?
Макс.
Отже... я лишила тебе на секунду... – а ти вже став чаклуном?
Більше ніж на секунду, і... я насправді не чаклун.
М. Мені здається, навпаки.
Гей. Провести екскурсію?
Джиммі «швидкі руки» виїхав до карантину, і ми просто тут оселилися.
Підвал захований за книжковою шафою. Не Бет-печера, але непогано.
Радіостанція –наше прикриття, а Робін –діджейка.
«Рок-енд-Робін».
«Рок-енд-Робін», вибач. А Стів – звукорежисер.
Послухай.
Гей...
Ми повернемо Холлі.
Вона там одна, Лукасе...
Віч-на-віч з цим... монстром.
Я була впевнена, що вона вийде...
Була такою дурепою.
Ти мала втекти.
Треба було лишитись...
Аби захистити її.
І ми були б в скруті...
Ти була в його думках, допоможеш покінчити з ним.
Ні...
Навряд...
- Я навіть не знаю, де Векна тримає Холлі. - Добре, що я знаю...
Я знаю, де вона, але дістатися туди складно.
Я покажу вам.
Отже... Ось... це... це Гокінс. А тут Виворіт. І ми вважали, що Виворіт – це інший вимір,
відкритий Бреннером, а виявляється, що насправді... це міст.
А точніше, міжвимірний міст, що розриває «простір-час».
Він вкрай нестабільний, але утримується.
Завдяки екзотичній матерії, яку ми знайшли... просто... над лабораторією.
У теоретичній фізиці назва цього мосту... кротовина.
- Кротовина. - Кротовина.
І ця кротовина з'єднує Гокінс і це... інший світ, який я назвав... Безоднею.
Чому саме так?
- Царство чистого хаосу та зла. - Даруйте?
- «Ді-ен-Ді». - «Ді-ен-Ді».
- Господи Боже. - Вау.
Я вважаю, що Безодня – це справжня домівка...
і Демогоргонів, і ліан, і Мозкожера – усієї гидоти,
яку ми знайшли у Вивороті.
І саме туди ти вигнала Генрі. Там він був, і був би й досі, якби не Бреннер.
Він змушував шукати Генрі.
І коли ти встановила контакт з Безоднею, утворився міст.
Відтоді Генрі та його армія монстрів використовують
його, щоб проникати у Гокінс.
Торік ми надрали Векні дупу, але думаю, він просто втік через цей міст до Безодні
- зализувати рани. - Яке ніжне.
То весь цей час. Векна просто ховався... у небі?
Тому вилазки вели в глухий кут.
- І я не можу знайти його у ванні. - І тому Холлі впала з неба.
Але чому він туди забирає дітей?
Він і тому забрав мене. Розум дітей слабший, так? Легше піддається впливу й
контролю. Спрямовував свої думки й сили через мене, щоб посилити свої здібності, і
- те саме зробить з дітьми. - Посилити свої здібності?
Аби потім що?
Рухати світи...
Холлі.
Вона казала, що Генрі сказав дітям, що вони допоможуть... наблизити два світи.
Я тоді не розуміла, що це означає, але...
Він хоче зрушити Безодню. Зіштовхнути з Гокінсом.
Ні, не зіштовхнути. Злити.
Генрі не зализував свої рани в Безодні. Він створював розломи.
Послаблюючи Безодню – так само, як послабив Гокінс.
І коли Безодня та Гокінс зіштовхнуться...
Стануть одним.
Він перекроює світ.
Скільки часу це, типу, займе? Переміщення світів. Це станеться...
- Чи треба трохи більше часу? - Сподіваємося, час є. Бо якщо це
правда, нам потрібно буде піднятися у небеса, знайти дорогу до Безодні,
звільнити Холлі й дітей і вбити Векну, доки світи не злились.
І якщо моя теорія правильна...
- Він це планує сьогодні. - Я казала, як ненавиджу твою теорію?
- Я також. - Плюс один.
Я ненавиджу... усе це.
Але... тепер ми знаємо, з чим маємо справу.
І що треба робити.
Потрібен план.
Пробач.
Не хотіла заважати, але...
усі хвилюються.
З нею все буде добре?
Але ж... ти ж їй сказав? Що ця... Макс була просто монстром у масці?
Яка обманула її.
Брехала.
Авжеж.
Я все пробував, та вона не слухає...
Вона потрібна нам, або... це кінець.
Що їй ця... Макс сказала такого?
Дуже страшні, жахливі речі.
Сказала, що я вас викрав.
Що?
Ти врятував нас.
Отож.
Та це не найгірше.
Вона сказала їй... що я не рятую світ, а нищу його.
Як вона у це повірила?
- Вона просто тупа – от і все. - Ні, вона розумна, Томасе.
А цей монстр неймовірно сильний і працює на Чорне Щось.
Вона отруїла розум Холлі й затягнула її зі світла в темряву.
Може... ми тоді здамося... і додому всі?
Додому?
До наших батьків.
Ми всі помремо.
- Та що з тобою? - Ану стулися, гівнюче.
Будь ласка, не сваріться...
Я знаю, ви засмучені.
Та, може, Дерек правий.
Я зазнав невдачі. І Чорне Щось перемогло.
Ні, ми цього не допустимо... Так?
Ніколи.
Ти не знаєш Холлі так, як ми. Я – її найкраща подруга ще з садочка. Деббі –
- друга найкраща. І вона закохана в Джоша. - Це неправда.
- Ще й як - По вуха.
Я до того, що... може ми всі з нею поговоримо – і це подіє.
Перетягнемо... на світлий бік.
Мері має рацію.
Ми це зробимо.
Камери безпеки... металеві плити.
Не болторізом.
Так, це очевидно, сер.
Вона стає необачною.
Недбалою.
Може, це один із монстрів?
Який ламає замкИ й камери?
Я не думаю...
Це вона.
Збери решту групи. Нехай готуються... Ми виходимо.
На базі, у Вивороті, стоїть вертоліт... готовий злітати...
Залітаємо... в Безодню... вбиваємо виродка, рятуємо дітей...
летимо назад.
Хто, по-вашому, керуватиме цією штукою?
- Для вертольотів є пілоти. Змусимо когось. - Так.
Знову викрадаємо дітей. Ура!
Як пілот зможе скерувати вертоліт у розлом?
Ти про що?
Ми просто пролетимо наскрізь.
- Що? - Ідіот.
Просто... летіти наскрізь?
Там ротори метрів дванадцять...
- Він завеликий. Не влізе. - Стів чує це постійно і
всеодно лізе, так, Стіве?
Що з тобою не так?
Смішно ж...
Стуліться усі. Якщо в когось є чарівні боби,
про які я не знаю, тоді я охоче вас вислухаю. Якщо ні,
доведеться ризикувати. Лети чи помри.
Лети чи помри.
Отже, помремо.
- Не помремо, якщо йти... за планом. - Можна розглянути ще кілька варіантів,
перш ніж вирішимо, що ми все ж таки хочемо померти. Просто подивіться на цей так
Я ж не проти, розгляньмо. Може, й помремо. Доведеться піднятися. Якось же ми
званий «план». Ви нас там усіх поховаєте.
- Маємо це зробити. А ви що собі уявляли? - Народ!
- ...Вибухне! - Чарівні боби...
Добре! Ми можемо повернутися до справи? Народ. Це нікуди не годиться. Вислухаймо
- кожного по черзі. - Агов, ви ж одне одного не
чуєте! Та я вже власних думок не чую!
То по-твоєму, навіть пробувати нічого не варто? Добре, будемо вдавати, ніби ми щось
- робимо, а потім, можливо, стрибнемо в... - Джиме, Джиме, не терпи це...
Е-е... не треба чарівні боби, щоб піднятися.
Можливо, ми... що? Я не знаю! Які ще пропозиції?
Не треба чарівні боби!
Вибачте. Просто... не треба... не треба...
Чарівні боби.
Є бобове стебло. Ось тут.
Отже. Цей ліхтарик – це радіовежа «Вереск». А пружина...
це міст.
З вежі до Безодні не дістатись. Але Макс сказала,
що Векна хоче зблизити наші світи. Тому... нехай.
Будемо просто чекати... й чекати. Він підтягує той світ ближче,
і ближче, і ближче. І коли світи зблизяться,
і радіовежа визиратиме з розлому... бам! Од робить хід:
проводить медитацію, входить у хворий розум Векни і влаштовує
засідку. «На тобі – чортило».
А потім – зупиняє закляття – і не дає світам злитись...
Бам, вуаля!
У нас бобове стебло, воно ідеальне.
- Треба лише... піднятися по ньому в Безодню. - Схвалюю.
Так. Не така вже й дурість.
Дякую.
Та є проблема, і велика.
Я не можу залізти у свідомість Векни... Він дуже далеко.
А якщо просто – я не знаю – наїстися своєї нездорової їжі абощо?
Чи краще...
ми тебе наблизимо.
Лабораторія у Вивороті просто під його лігвом і досі застигла в часі. Там
залишилося обладнання з експериментів Бреннера, разом із...
Ванною.
Якщо проникнеш у його розум... я проведу тебе.
Направлятиму.
Я знаю його дуже добре.
Я також піду...
Все залежить від того, чи ми зупинимо Генрі,
а Джейн проти нього одна.
Так не має бути.
Я піду слідом в його розум.
Покінчимо з братом... Разом.
Гаразд, так, я за. Сестри вбивають брата... ми рятуємо дітей і повертаємось героями.
І якщо Лукас правий - у нас немає часу, діяти треба швидко.
І ще одне.
Фінальний штрих.
На виході... ми скидаємо бомбу... біля екзотичної матерії.
Встановимо таймер... тікаємо з Вивороту...
Міст руйнується. І разом з ним... Безодня... Демогоргони, Мозкожер – усе це. Зникне.
Шах. І. Мат.
Холлі! Холлі! Чш. Гей. Чш. Все гаразд. Ти в безпеці.
Ти в безпеці, ти з нами. Чуєш?
З поверненням, Холлі.
Де він?
Містер Щоце?
Унизу.
- Хвилюється за тебе. - Дуже сильно.
Ні, ні, ні, ні, ні. Мері, Мері, послухай. Містер Щоце – не той, за кого себе видає.
- Він не врятував нас. Він... - Він викрав нас?
І хоче знищити світ? Холлі, Містер Щоце розповів нам усе. Це брехня. Зла, гидка
- брехня! - Це не так! Він не...
А та дівчина. Макс.
Вона не людина.
Вона монстр!
- Задурила тобі голову. - Це все брехня.
Макс – нам друг. І... і вона... допомагає нам. Допомагає повернутися додому.
До наших батьків.
Ми всі в пастці.
У пастці розуму Містера Щоце.
Усе, що ви бачите, усе несправжнє!
Агов, повірте мені!
Будь ласка...
Ви мусите мені повірити. Ви мусите мені повірити.
Ви мусите повірити. Дереку...
Дереку, скажи їм...
Скажи їм. Скажи їм!
Вони мають рацію.
Макс збрехала нам.
Я... я не
розумію.
Те, що вона мені показала...
здавалось...
справжнім.
Я знала, що не можна в ліс. Але я-я... я... все одно пішла туди.
І... Я... я тепер почуваюся...
такою дурепою.
Ти не дурепа, Холлі.
Ти не винна в цьому. Холлі.
Знаєш... головне, що ти тут з нами. Ти тут, і скоро ми усі...
Холлі, стій!
Стерво! Хапайте її!
Що ж...
Я сподівався на трішки ніжніше приземлення, але...
якось вже воно буде.
Будь ласка.
З усіх, з ким вона могла піти, вона взяла її.
Од їй довіряє. Може, й нам варто?
Ні, вона щось задумала. Не сумніваюся, просто...
Мене Од не послухає.
Що сталось між вами там внизу?
Думає, що я в неї не вірю.
- Але ж це не так. - Ні. Звісно, ні.
Ти казав їй про це?
Вона вважає себе непереможною.
А... це не так.
Я запитала не про це.
Слухай, я можу попрацювати над нашими стосунками
потім, але зараз... я маю знати, що вона вийде з цього живою.
Якщо Калі зробить хоч один хибний рух, клянуся Богом, я вб'ю її.
Я вб'ю її без жодних вагань. Якщо у ванні щось трапиться, я витягну Од.
Я не можу її втратити.
Я не можу.
Остання вилазка.
Голова болить від спроб це осягнути...
Але...
здається, в мене були трійки з фізики, тому... довірятиму ботанам.
А він спрацює?
- Наш план. - Мусить спрацювати. Так?
Шкода лиш, що я у кріслі.
Як нікчема.
Ти будеш потрібна Од і Калі. Це я нікчемний.
Ти можеш піти туди. У Безодню.
Це ризиковано.
В саме серце колективного розуму... - я не знаю, що буде. Минулого разу він через
- мене шпигував і ледь не вбив тебе, Макс. - А ще ти мене врятував. Забув?
Я багато разів була на межі життя й смерті через того козла, тож... я вже
- звикла. - А як ти... виживала там? Весь
цей час у його свідомості?
Чесно – це удача...
Я знайшла печеру.
Це був... його давній спогад...
І він... боявся її.
Не заходив.
Вона лякала його до смерті.
Під усіма цими шрамами він досі людина.
Так, психопат із... комплексом бога, але...
людина...
Мабуть, ми всі чогось боїмося.
Так?
ОПЕРАЦІЯ «БОБОВЕ СТЕБЛО» ПІДГОТОВКА
Добре, Вілере, як там твій пристрій?
Отже... е-е, просто уяви,
що цей велосипелний дзвінок – це дистанційний детонатор бомби, так?
І коли цей дріт торкнеться воїна... ба-бах!
Геній...
Але є «але»: я не знаю, чи ми будемо підривати Виворіт під солодкі звуки «Зе
- Батгол Серферс». - Я створив бомбу – і я вибираю музику.
Так, без проблем, але дотримуйся простого правила:
вибери хорошу музику!
- Це класна музика! - Як для саундреків для
порятунку світу – ця точно не дотягує.
Гаразд, і кого б обрала ти?
- «Зе Реплейсментс» - кращих годі й шукати. - Гаразд, досить, Лестере Бенгс, досить.
Гей. Гей! Коли-небудь мав з таким справу?
Ну, не зовсім, але були... пневмати, інші гвинтівки -...«Дак Хант».
«Дак Хант».
У цьому він майстер...
Але є краща ідея... Ходімо.
Вони смертельніші, ніж здаються.
Точно?
Гей, Дастіне?
- Так? - Та я щодо... того, що я
тобі наговорив, я не...
- Пусте. Все гаразд. - Ні. Просто...
Не все гаразд...
Едді...
Він врятував тебе...
Нас врятував.
І я знаю, ким він для тебе був. Я не уявляю навіть, як тобі було.
Але замість того, щоб...
просто бути поряд, я чомусь...
Я злився через це. Може...
Я злився, тому що...
усе змінилось.
Тому що...
я сумую за тобою.
За найкращим другом.
Я теж сумую за своїм другом.
І до речі, кубик Рубіка не є показником інтелекту...
А план із бобовим стеблом – тільки геній міг це придумати.
Так, ну...
Я вчуся в найкращих.
Ну, це правда.
Ще один плюс... у разі невдачі помремо разом.
Куди ти, тиди й я.
Хлопці, рушаймо! Давайте швидше!
Ворота відчиняться через п'ять, чотири, три, дві...
Сім-сіме, відчинися.
Є сигнал!
Зафіксували сигнал воріт. Повторюю. Сигнал воріт зафіксовано.
Скажи Котусику, що розрахунок часу – це м-ва!
Бо сани вашого Санти...
майже готові. Та що за срака.
Щоб ти всрався!
Привіт, сестро.
Привіт.
Ти робила це раніше?
Впускала когось до себе?
А ти?
З іншими друзями-телепатами – часто...
Я рада, що я тут.
Я також.
Навіть після вчорашнього?
Ти про це думала?
Що це все означає?
Я думала, коли підірвемо міст... ми знищимо лабораторію докторки Кей...
і зупинимо експеримент.
Кей просто створить нову.
- То... вб'ємо її. - Вона замінила тата. А її замінить інший.
- Тоді втечемо кудись. Сховаємося від них. - О, у місце, де є хоча б один водоспад?
Це фантазія, Джейн.
Із Майком ти будеш в безпеці лише певний час. Та коли тебе знайдуть,
- а вони знайдуть, - вони вб'ють... Майка. Як вони вбили моїх друзів.
А потім заберуть тебе, і з твоєї крові створять більше дітей.
Дітей, які страждатимуть, як і ми.
І з цими дітьми вони відчинять більше воріт.
Більше світів. Як ти не розумієш, Джейн?
Все по колу.
Це жахливе... порочне коло.
І ми розірвемо його.
Сьогодні.
Як?
Коли вб'ємо брата.
Коли врятують дітей.
Ми не підемо з усіма.
А залишимося на мосту.
Коли Виворіт зникне...
зникнемо й ми...
Це єдиний шлях, Джейн.
Єдиний... шлях.
Вже закінчили медитувати, дівчата?
Бо сани вашого Санти готові до польоту!
Мамо?
Е-е...
Сьогодні, коли ти. запитала про те, що сталося в свідомості Векни, я... я не...
все тобі розповів.
Коли Векна атакує... він послаблює тебе, він налаштовує твій розум проти тебе.
Витягуючи назовні все, що болить усередині.
Тож я опирався... згадував радісні моменти...
Спогади з... дитинства.
Коли я не боявся.
Чи коли був щасливим.
Ось як отримав контроль у Зе-Ве-Ка-Де.
І як вбив демогоргонів.
Я думав, те саме спрацює і з Векною. Але він зумів це якось обійти...
І він мені дещо показав, мамо...
Він показав мені дуже страшні речі.
Послухай...
Хай що він тобі показав, це неправда. Він блефує, обманює.
Ні. Не обманює.
Те, що він показав...
Це йшло не від нього.
Це йшло від мене. Він усе бачить, мамо. Він бачить... мої думки.
Він бачить мої спогади. І... він бачить... мої таємниці... Але... але Макс... сказала,
він також боїться. Отже, я можу здолати його.
Та-м... щоб це вдалося... ти маєш знати...
Ти повинна знати правду.
О... Е-е... вибачте.
Хоп повідомив: буде за п'ятдесят хвилин. Тож, вирушаємо через п'ять.
Усе гаразд?
Так, дай хвилинку.
Чекай...
Ти також повинен це почути.
Усі повинні.
Я...
я-я нікому... цього не казав.
Тому що... я...
Тому що я не хочу... не хочу, щоб ви сприймали...
мене... інакше. Але правда в тім...
Правда в тім...
що я... я інший... Я лиш... я вдавав,
що ні, тому що... я не хотів бути іншим.
Я хотів бути як... як усі ви. Я хотів бути як мої друзі та...
Та я такий, як ви.
Я майже в усьому схожий на вас.
Ми... ми граємо в «Ді-ен-Ді» допізна. І-і любимо зАтхлий запах в підвалі Майка.
І... ми...ми їздимо у «Мелволдс» по молочні коктейлі. І... любимо губитися в лісі. І...
і блукати у відеопрокаті, і-і сперечатися про те, що взяти;
і вкотре брати «Монті Пайтон і Священний Грааль». І...
і ми любимо шоколадні карамельки у попкорні з маслом. А ще...
любимо запивати шипучку колою. Ми любимо перегони на велосипедах...
мінятися коміксами. І... і НАСА. І... і Стіва Мартіна. І... і сухі сніданки.
І... буквально все те саме. Я просто... я просто...
Я... я просто... я...
я...
Я не люблю дівчат.
Точніше...
я їх люблю, тільки... тільки... не так, як ви, хлопці.
І я... я був... я був закоханий у декого, хоча добре знаю... що він не такий як я.
Але потім збагнув, що він – моя Теммі. І я думав, що у ньому справа.
Але-але справа в мені. І... і я думав, що нарешті прийняв себе.
Але... але-але сьогодні...
Векна показав, що станеться, якщо- якщо я це зроблю.
Якщо я скажу вам... правду. Він показав майбутнє.
І... і в цьому майбутньому... дехто з вас...
сильно... хвилюється за мене. Хвилюється, що мені буде важче,
і від цього... мені здається, що щось не так зі мною.
Тому... я відштовхую вас,
і... і з багатьма ми просто...
ми віддаляємося: більше, і більше,
і більше, і більше, доки... я залишуся один.
Я знаю, що нічого з цього не сталося, і Векна не бачить майбутнє. Але-але він
бачить наші думки. І він знає щось. І це здавалося таким реальним. Це було таким
реальним. Добре. Добре.
Вілле... Послухай мене уважно... Цього ніколи-ніколи не станеться, чуєш? Ти
ніколи мене не втратиш... Ніколи.
І ніколи не втратиш мене.
І мене.
І не треба сироватка правди.
Вибач, це відстій, але обіймИ також і мене.
О, Макс.
Уяви, що я тебе міцно обіймаю.
Гаразд.
Од.
Тобі вистачить сил, щоб перемогти Векну. Але... він може відступити у фізичний світ,
і... доведеться битися з ним і там. У нас є кулі... та вогонь,
та-та це не допомогло тим солдатам. Я маю бути там.
І я готовий.
Я готовий показати, що більше не боюся його.
Гей, Макконнелле...
У нас доставка, про яку я не знаю?
Ні, рядовий.
Що ж ти робиш, хлопче?
Шоу починається, Котусику!
Меллон.
О, чорт!
Даруй мені!
Перші ворота – чисто. Дві цілі на вежах, на десяту й одинадцяту годину.
А тепер найвеселіше!
Давай, давай, давай!
Ну! Ну! Рушай!
Так!
Господи... Боже.
Усі живі?
Усі цілі? Все гаразд? Живий-здоровий?
Гей... добре стріляєш.
Ви також.
Я чомусь думала, що це найлегша частина.
Так і є.
Готова?
- Готова. - Вже час.