Макс.
Макс. Макс, ти мене чуєш? Макс.
Розплющ очі. Так! Так, Макс!
Ти мене чуєш?
Макс!
Так! Приходь до тями.
Ще трохи, Макс.
Розплющуй очі. Так.
Так! Молодець!
Привіт, Лукасе.
Так. Макс. Це я. Я тут. Я тут, Макс.
Як ти? Щось болить?
Я майже нічого не відчуваю.
А це відчуваєш? Відчуваєш мою руку?
Трішки.
А бачиш?
Світло дуже яскраве.
Привіт.
Ти надто довго не використовувала очі й м'язи.
Твоє тіло ослабло.
Йому треба переналаштуватися і вчитися заново.
Усе буде добре.
Не хвилюйся.
Я знав, що ти жива.
Я завжди знав, що ти жива.
Я тебе бачила.
Як ти чекав на мене,
вмикав мою пісню.
Пісня вже набридла?
А тобі?
Виявляється,
весь цей час…
вона не була мені потрібна.
Мені потрібен був ти.
Тільки ти.
-Боже мій. -Макс.
Ти тут. Ти справді тут.
Я тут.
Вітаю вдома, мала.
А ти не поспішала.
Пішов ти, Вілере.
Де я?
Усе трохи заплутано.
На тебе полювали Демо-пси,
і ми от-от мали стати їхнім обідом,
але прийшла місіс Вілер і…
закинула прання.
Дідько! Мамо!
Векна.
Він розсердиться.
І спробує мене знайти.
Він знатиме, що ми втекли.
Де Холлі?
Де вона?
Джонатане.
Джонатане, припини.
Що?
Якщо нашкодимо собі, нам кінець.
Твоя правда.
О боже!
І що тепер?
Хочеш ще в чомусь зізнатися?
Стань позаду мене.
Вибачте за спізнення.
Ви в нормі?
Так. Так, усе гаразд.
Дякую.
Це було дивно? Вибач. Це було дивно.
Я не… Ми просто… Ми думали…
-Що ми мертві. Так, ми теж. -Так.
Виявляється, генератор щита…
Це не генератор щита. Так, ми знаємо.
Можна було б поділитися цією інформацією.
Ми намагалися.
Антена зламалася.
-Він винен. -Він винен.
То в що я стріляла?
В екзотичну матерію.
І ми маємо знати, що це?
Усе тут. Дивіться.
Записник доктора Бреннера з 1983 року.
Це золота жила.
Усі його дослідження воріт, як він усе створив, що це насправді.
Я ще розшифровую, але…
Від цього лайна мозок закипає.
Словом, Холлі не по той бік стіни.
Тоді де вона?
Не знаю точно.
Але де б вона не була, це не Виворіт.
Коли він забрав мене, то відкрив четверті, останні ворота,
розколовши Хоукінс навпіл.
Ти зможеш.
-Що це було? -Що було?
Холлі.
ДИВНІ ДИВА 5
ГЛАВА 7. МІСТ
Мандрівнику Бета.
Є сигнал?
Немає, Мандрівнику Альфа. Мандрівнику Гамма.
Великий жирний нуль.
Експеримент з кульками провалився, солоденький.
Пропоную причепити антену на фургон і покататися.
Я вже казав, через нерівний рельєф
і лісисту природу Хоукінса
транспорт не найдоцільніший спосіб виявити телеметричну мітку.
Серйозно? Ми шість годин готували твій дурнуватий експеримент!
Виконаємо трилатерацію за трьома сигналами —
і я визначу місцезнаходження Дастіна.
Яка, у дупу, трилатерація без сигналу?
Тому спустись з небес на землю до того,
як знайдемо твого зіркового учня мертвим у канаві.
«З небес…»
Удача любить сміливих.
Я зафіксував сигнал Дастіна.
Пускайте кульки.
-Що? -Чекай. Що?
Треба більше висоти. Пускайте кульки.
Мінус 80!
Мінус 44.
Беру свої слова назад, солоденький, ти геній!
Дякую, Мандрівнику. Зараз розрахую. Чекайте.
Ти будеш моїм шпигуном
востаннє.
Вілле.
Повідомлення від Хоппера.
Макс у безпеці. Вона вийшла.
Це гарна новина.
Цього б не сталося, якби не ти.
Усе буде добре.
Але як довго, мамо?
Якщо Лукас має рацію, це станеться сьогодні.
Векна діятиме сьогодні.
Я думав, що впораюся з ним. Але правда в тому…
Правда в тому, що в мене ніколи не було шансів.
І він це знав. Він завжди це знав.
Тому серед усіх у Хоукінсі він обрав мене.
Він знав, що я слабкий, і знав, що може мене контролювати.
Це неправда.
Правда, мамо. Правда.
Я був його судном,
судном для передачі сил, шпигування
і будівництва.
Будівництва?
Тунелі.
Вони не самі поширилися від воріт.
Щоночі я з'єднувався з колективним розумом і за допомогою лоз
рив тунелі, заражаючи наш світ Виворотом.
Через мене загинуло багато людей.
І якщо я міг це все зробити,
уяви, що він зробить з 12 такими, як я.
Слухай уважно.
Ти не винен у тому, що сталося.
Чуєш мене?
А щодо його великого плану,
у нього не буде 12 суден чи як він їх називає,
бо він загубив Холлі, і вона знатиме, де інші.
Сонечко, це аж ніяк не кінець.
Ти помиляєшся.
Ти помиляєшся, мамо.
Це я винен.
Ні.
Ні, дитино.
Уперед! Бігом!
Я не бачила, де мала прокинутися Холлі.
Але я подумала,
де б її не тримав Векна,
це має бути у Вивороті.
Отже…
Я сказала їй іти додому.
Додому? До нашого дому?
Тобто треба вертатися у Виворіт.
-Де найближчий розкол? -На Корнуолліс.
За півтора кілометра, плюс-мінус.
Лукасе, прийом.
-Робін. -Так.
Лукасе!
Я не можу зараз говорити.
Векна знищив тих солдатів,
тож буде легше потрапити в З-ВКД.
Ні. Пришлють підкріплення.
Я можу пробити плиту.
Хочеш сказати, що Холлі застрягла під сталевою плитою?
Без контексту доволі незрозуміло,
але її не приплюснув гігантський шмат сталі. Вона…
Як би це пояснити?
-Під нашим світом є інший світ… -Під плитами.
Виворіт.
Він такий, як Хоукінс, тільки бридотніший.
Народ, ви не повірите,
Еріка і містер Кларк знайшли Дастіна та інших.
Вони швидше знайдуть Холлі, ніж ми.
Треба поквапитися. У нас гості.
Обережно. Ти в нормі?
Я в порядку, Майкле.
З усією повагою, ви не в порядку.
Може бути інфекція, крововилив, не дай боже, зупинка дихання.
Якщо думаєш, що я залишуся в ліжку, коли потрібна моїй доньці,
ти з глузду з'їхала. Ходімо.
Мамо. Вона має рацію.
Усе гаразд. Іди.
Слухай, ти нас врятувала.
Ти нас врятувала.
І якимось дивом ти досі жива.
Але тепер довірся мені: ми впораємося з рештою.
Там може бути більше тих потвор.
Це Демогоргони. Я знаю.
Я багато маю тобі розповісти про Виворіт і Од,
але зараз ти мусиш знати:
ця група врятувала Вілла, коли ніхто інший не міг.
Ми це зробили.
І ми зробимо те саме з Холлі.
Ми повернемо її тобі, мамо. Обіцяю. Чуєш?
Чуєш?
Містере Кларк, дякую за допомогу.
Рано дякуєш.
Ми виявили місцезнаходження Дастіна —
саме тут, де я стою.
Але поки ми прийшли, він зник.
Він не саме тут. Він унизу.
Прошу?
Ти йому не сказала?
-Я… -Що не сказала?
От бляха.
Агов! Сюди!
Я знайшов!
Я знайшов Дастіна!
-Нічого не чую. -Терпіння.
Там хтось є? Це Дастін.
Дастіне, це Майк. Холлі втекла від Векни.
Вона йде додому у Вивороті.
Ідіть туди якомога швидше на зустріч з Холлі. Прийом.
Холлі не вдома. Ми її знайшли. Знайшли Холлі. Повторюю…
Дастіне, ти пропадаєш.
Дастіне.
Я збожеволіла, чи він сказав, що знайшов Холлі?
Не відходьте від стіни.
Чому вона в лабораторії?
Може, лабораторія по дорозі до мого дому.
І вона випадково зустріла Дастіна? Які шанси?
Капець низькі,
але вже час, щоб нам пощастило.
На тому амінь.
Вибачте. Я досі не розумію. Дастін під цими плитами?
-Так. -Але не розплющений.
Чекайте.
Над розколом усюди камери.
У мене в клубі є спектроаналізатор.
Якщо виявлю РЧ-сигнал, то зможу заглушити передачу.
Круто.
Але надто складно.
Хочеш сказати, що Елфорд не подвоїв би рахунок?
Чотири з шести з гри.
Реджі чекає успіх, запам'ятай мої слова.
Волш не може…
Ти ще нічого не бачив.
Ти йдеш, солоденький?
Ми йдемо туди?
Ми йдемо туди.
Стіве!
Дастіне!
Стіве!
Ненсі! Холлі!
Джонатане!
Цим лайном можна дихати?
Хтозна.
Гаразд.
Майку, щось знайшли?
Майку? Майку!
Знайшли.
Радий вас бачити.
Ненсі.
Де вона?
Де Холлі?
-Що це було? -Що було?
Холлі.
Ненсі!
-Холлі! -Ненсі, допоможи!
-Ненсі, допоможи! Спусти мене! -Холлі!
Ненсі! Ненсі, будь ласка!
Холлі!
Ненсі!
Її ніби щось схопило, але там нічого не було.
Це був він.
Векна. Це точно він.
Майку.
Холлі в порядку? Майку, прийом.
Повторюю: Холлі в порядку?
Не хвилюйся, Холлі.
Скоро все скінчиться.
Усе скінчиться.
Це був наче демон, демон з іншого світу.
Він контролював чудовиськ,
пересував «хамві»,
керував вогнем.
Кулі його не брали.
Нічого не брало.
Це був не бій.
Це була клята різанина.
Спершу собаки-мутанти в лікарні. Тепер демон у З-ВКД?
Скажете, що ще вискочить з пекельної діри
чи хай буде сюрприз?
Не знаю, чи ви помітили, але нам бракує людей.
Підкріплення їде.
Щодо інших запитів — говоріть з командуванням.
А що просити? Я не знаю, з чим борюся.
Ви ні з чим не боретеся. Це не війна. Це пошукова операція.
Щось заважає — вбийте.
Але зосередьтеся на пошуку дівчини.
Знайти дівчину. І це все, що ви скажете?
Вам платівку заїло?
Усе, що тут сталося, — через ту дівчину.
І якби ви зробили свою роботу і знайшли її,
я б не повторювалася, а ці чудовиська були б у Москві,
де б убивали радянців замість американців.
Загиблі, діти —
їхня кров на ваших руках, а не моїх.
І якщо не хочете до них приєднатися, раджу стежити за своїм бісовим язиком.
Лейтенанте Ейкерсе, це Браво Один. Прийом.
Що таке?
Порушники в старій лабораторії.
Вирушаю.
Нормально?
Макс.
Залишила тебе на хвилинку — і ти перетворився на чаклуна?
Трохи більше ніж на хвилинку, і я не чаклун.
Мені здалося, що чаклун.
Готова до екскурсії?
Джиммі «Швидкі руки» втік до карантину,
і ми переїхали сюди.
Підвал схований за книжковим стелажем.
Не печера Бетмена, але незле.
Станція — наше прикриття. Робін — диджейка.
-Запальна Робін. -Запальна Робін, пробач.
А Стів — звукооператор.
Заціни.
Слухай…
Ми повернемо Холлі.
Вона там сама, Лукасе.
Наодинці з чудовиськом.
Я була така впевнена, що вона зможе вийти.
Яка я була дурна.
Ти мусила спробувати.
Треба було залишитися там.
Треба було захистити її.
Тоді усім був би кінець.
Ти була у свідомості Векни. І допоможеш його перемогти.
Я не можу.
Я не знаю, де Векна тримає Холлі.
Добре, що я знаю.
Я знаю, де вона, але справжня проблема — дістатися туди.
Я маю вам дещо показати.
Добре.
Це Хоукінс, а це Виворіт.
Ми думали, що Виворіт — це інший вимір, який відкрив Бреннер,
але виявилося, що це міст.
Точніше, міжвимірний міст,
що проходить крізь простір-час.
Страшенно нестабільний і тримається завдяки екзотичній матерії,
яку ми знайшли просто над лабораторією.
-Фізики-теоретики називають такий міст… -Червоточина.
І ця червоточина з'єднує Хоукінс із цим,
з іншим світом, який я назвав Безодня.
-Є якась причина? -Царство чистого хаосу і зла.
-Що? -«Підземелля та дракони».
-Господи боже. -Ого.
Я думаю, ця Безодня — справжній дім Демогоргонів,
лоз, Мозкожера,
тобто всього, що ми знайшли у Вивороті.
І туди ти колись прогнала Генрі.
Він роками був там,
і там би залишився, якби не Бреннер.
Він наказав мені знайти Генрі.
І коли ти встановила зв'язок з Безоднею, утворився міст.
Відтоді Генрі і його армія чудовиськ
проходить по ньому в Хоукінс.
Торік ми надерли дупу Векні,
але він утік через міст у Безодню зализувати рани.
От боягуз.
Весь цей час Векна ховається на небі?
Ось чому вилазки нічого не дали.
-І тому я не можу знайти його у ванні. -І тому Холлі впала з неба.
Але чому він забрав туди дітей?
З тієї ж причини, що й мене.
Дитячий розум слабший. Його легше формувати й контролювати.
Він скеровував свої думки та сили через мене, щоб стати сильнішим,
і зробить це з дітьми.
Сильнішим?
Для чого?
Щоб перемістити світи.
Холлі згадувала, що Генрі казав дітям,
буцім вони допоможуть йому об'єднати світи.
Я не розуміла, що це означало, але…
Він хоче перемістити Безодню і врізатися в Хоукінс.
Не врізатися.
Злитися.
Генрі не зализував рани в Безодні. Він робив розколи,
послаблюючи Безодню так само, як послабив Хоукінс.
Коли Безодня і Хоукінс зіткнуться…
Вони стануть одним.
Він перекроює світ.
Скільки часу займе пересування світів?
Це буде… Чи займе трохи часу?
Маю надію, час є. Бо якщо це правда,
нам треба піднятися на 600 метрів, знайти шлях у Безодню,
звільнити Холлі й дітей і вбити Векну, перш ніж світи зіллються.
І якщо моя теорія правильна,
він перемістить світи сьогодні.
Я казала, що ненавиджу твою теорію?
-Я теж. -І я.
А я ненавиджу це все.
Але тепер ми хоч знаємо, з чим маємо справу
і що робити.
Нам потрібен план.
Перепрошую.
Я не хочу надокучати. Просто…
усі хвилюються.
З нею все добре?
Але ти ж їй сказав,
що ця Макс — замасковане чудовисько?
Що її обдурили.
Звісно.
Я все перепробував, але вона не слухає.
Вона нам потрібна сьогодні, інакше нічого не вийде.
Що ця Макс їй наговорила?
Жахливі речі.
Вона сказала, що я вас викрав.
-Що? -Ти нас урятував.
Я знаю.
Це ще навіть не найгірше.
Вона сказала, що я хочу не врятувати світ, а знищити.
-Як вона могла в це повірити? -Бо вона дурна як пень.
Ні, вона не дурна, Томасе.
Те чудовисько дуже могутнє і працює на темну матерію.
Вона проникла у свідомість Холлі,
забрала її зі світла і затягла в темряву.
Може, нам варто здатися і піти додому?
-Додому? -Зустрітися з батьками.
Ми всі помремо.
Ти що, сказився?
Закрийся, засранцю.
Будь ласка, не сваріться.
Знаю, ми всі дуже засмучені.
Та, може, Дерек має рацію.
Можливо, я зазнав невдачі, і темна матерія перемогла.
Ні, ми цього не допустимо.
Ясно? Не допустимо.
Ти не знаєш Холлі так, як ми.
Я її найкраща подруга з дитсадка.
Деббі — друга подруга.
-І Холлі закохана в Джоша. -Неправда.
-Закохана. -По вуха.
Якщо ми поговоримо з нею, то зможемо її переконати.
Ми повернемо її до світла.
Мері має рацію. Ми зможемо.
Назад до світла.
Назад до світла. Назад до світла.
Щодо камер спостереження, плити…
Не болторіз.
Жодних сумнівів.
Вона стає нерозважливою.
Безладною.
Може, це чудовисько.
Чудовисько, яке ламає замки й камери?
Навряд.
Це вона.
Збери решту команди. Готуйтеся до бою.
Ми йдемо туди.
На базі у Вивороті є гелікоптер, який можна захопити.
Підлетимо до Безодні, вб'ємо виродка, врятуємо дітей
і полетимо назад.
А хто керуватиме гелікоптером?
-Це ж гелікоптер. У них є пілоти. -Так.
-Змусимо когось. -Ще одне викрадення. Клас.
Як гелікоптер пролетить крізь розкол?
-Тобто? Просто пролетить. -Що?
-Довбень. -Просто пролетить?
Ротори завширшки 12 метрів. Він завеликий. Не пройде.
Стів постійно це чує, але пробує. Так?
-Що з тобою? -Смішно.
Замовкніть.
Якщо в когось є чарівні боби, про які я не знаю, я слухаю.
Якщо ні, ризикнемо. Пролетимо або помремо.
-Пролетимо або помремо. -Отже, помремо.
Ми не помремо, якщо будемо дотримуватися плану.
Розгляньмо ще кілька варіантів…
Так, найімовірніше, помремо.
-Треба піднятися на 600 метрів… -Не ведися, Джиме.
-Ви не слухаєте одне одного. -Народ!
Як ти це зробиш?
«Чарівні боби…»
Може, берімося до справи?
-І навіть не спробуємо? -Джиме…
Може, просто…
Нам не потрібні чарівні боби.
-…літак! -Я не…
Чарівні боби не потрібні!
Вибачте. Просто… Вони не потрібні.
Чарівні боби.
У нас тут є бобове стебло.
Ліхтарик — це радіовежа «Вереск», а пружинка…
це міст.
Ми не досягнемо Безодні з вежі.
Але Макс сказала, що Векна притягне світи один до одного.
То й нехай притягує.
А ми зачекаємо,
поки він його наближатиме. А коли буде досить близько,
і вежа проткне один із розломів —
бац! Од зробить хід,
помедитує, увійде у хвору свідомість Векни
і нападе.
На тобі, паскудо.
Перервемо закляття, зупинимо рух світів.
Вуаля! У нас є бобове стебло. Ідеально.
Треба буде просто піднятися в Безодню.
-Мені подобається. -Не зовсім божевілля.
-Дякую. -Але є проблема, велика.
Я не можу проникнути у свідомість Векни. Він надто далеко.
Може, спробуєш? Не знаю, поїж карамельок чи що.
Є краща ідея…
Ми наблизимо тебе.
Лабораторія Вивороту під його лігвом, і там усе, як було,
як було за часів Бреннера, зокрема…
Ванна.
Якщо ти під'єднаєшся до його свідомості, я тебе проведу,
скерую тебе.
Я вивчила його хворий розум.
Я з тобою.
Ми хочемо зупинити Генрі, але зараз Джейн бореться з ним сама.
Так не має бути.
Я можу піти за нею в його свідомість.
Покінчимо з нашим братом разом.
Гаразд, мені подобається.
Сестри вбивають брата. Ми рятуємо дітей, повертаємося героями.
І якщо Лукас має рацію, у нас обмаль часу, тож поквапмося.
Ще одне.
Вишенька на торті.
На виході скинемо бомбу біля екзотичної матерії.
Встановимо таймер, втечемо з Вивороту.
Міст впаде, а з ним
Безодня, Демогоргони, Мозкожер і все решта.
Кінець гри.
Холлі!
Усе гаразд. Ти в безпеці.
Ти в безпеці. Ти з нами. Чуєш?
З поверненням, Холлі.
-Вітаємо. -Вітаємо.
Де він?
Містер Щоце?
Унизу.
Він хвилюється.
Дуже хвилюється.
Ні, Мері, послухай.
Містер Щоце не той, за кого себе видає. Він нас не врятував.
-Він… -Він нас викрав?
Хоче знищити світ? Холлі, містер Щоце нам усе розповів.
Це брехня. Зла, огидна брехня!
-Ні! Це не… -Та дівчина, Макс.
Вона не людина.
Вона чудовисько.
Вона тебе надурила.
Це неправда.
Макс — подруга,
і вона нам допомагає.
Вона допомагає нам повернутися додому, до наших родин.
Ми всі в пастці.
Застрягли у свідомості містера Щоце.
Усе, що ви бачите, несправжнє!
Повірте мені.
Прошу.
Повірте мені.
Дереку.
Дереку, скажи їм.
Скажи їм!
Вони мають рацію, Холлі.
Макс нам збрехала.
Я не розумію.
Усе, що вона мені показала…
здавалося таким реальним.
Я знала, що не можна йти в ліс.
Але я все одно туди пішла, і…
Я почуваюся…
такою дурепою.
-Ти не дурепа, Холлі. -Ти не винна.
Холлі.
Важливо те, що ти тут. Ти тут просто…
Холлі, припини!
Сука! Хапайте її!
Хапайте її!
Я сподівався на делікатніше приземлення, але…
Гадаю, підійде.
Нема за що.
І саме вона з нею піде.
Од їй довіряє. Може, і нам варто.
Ні, вона щось замислила. Я впевнений. Я просто…
Од мене не послухає.
Що там у вас сталося?
Вона думає, що я в неї не вірю.
-Це неправда. -Ні, звісно.
Ти їй це сказав?
Вона вважає себе непереможною,
але це не так.
Я не про це питала.
Займуся нашими стосунками, коли все скінчиться,
а зараз я маю переконатися, що вона вибереться живою.
Якщо Калі зробить один хибний рух, клянуся богом, я її вб'ю.
Я її вб'ю. І не вагатимуся.
Якщо щось станеться з Од у резервуарі, я її витягну.
Я не можу її втратити, Джойс.
Не можу.
Остання вилазка.
Голова тріщить від усього цього.
Але в мене задовільно з мінусом з фізики, тому довірюся ботанам.
Думаєш, план спрацює?
Мусить.
Шкода, що я тут застрягла.
З мене жодної користі.
Ти знадобишся Од і Калі у свідомості. Це з мене жодної користі.
Ти можеш піти в Безодню.
Надто ризиковано.
У свідомості колективного розуму усяке може статися.
Минулого разу він шпигував через мене, і тебе мало не вбили.
Ти врятував мені життя, пам'ятаєш?
До того ж, мене багато разів мало не вбив той виродок,
тому я вже звикла.
Як ти весь цей час виживала у свідомості Генрі?
Якщо чесно, пощастило.
Я знайшла печеру.
Його старі спогади,
яких він дуже боявся.
Він туди не заходив.
Вони лякали його до смерті.
Під усіма тими шрамами він досі людина.
Психопат із серйозним комплексом бога, але…
людина.
Гадаю, всі ми чогось боїмося.
ОПЕРАЦІЯ «БОБОВЕ СТЕБЛО» ПІДГОТОВКА ДО МІСІЇ
Вілере, як там твій механізм?
Уяви, що цей велосипедний дзвінок — дистанційний детонатор бомби.
Коли дріт торкнеться воїна — кабум.
Геніально.
Але навряд чи доречно підривати Виворіт
під солодкі звуки Butthole Surfers.
Я зробив бомбу — я вибираю музику.
Так, аякже.
Але є просте правило — вибирай хорошу музику.
Музика класна!
Як саундтрек до порятунку світу — не дуже.
А що б ти обрала?
The Replacements. Кращого не придумаєш.
Теж мені музичний критик.
Чекай!
Ти вже з такого стріляв?
Не зовсім, лише з пневматики, гвинтівок, «Полювання на качок».
«Полювання на качок»?
Він на диво вправний.
Та в мене є краща ідея.
Ходімо.
Ці малюки смертоносніші, ніж здаються.
Ти впевнений?
-Дастіне. -Що?
Щодо того, що я казав. Я…
-Усе гаразд. -Ні, просто…
Не гаразд.
Едді…
Він урятував тобі життя.
Нам урятував життя.
Я знаю, що він значив для тебе. Навіть не уявляю, як це важко.
Але замість…
підтримати тебе, я просто…
Я злився. Мабуть…
Я злився,
бо все змінилося.
Бо…
Я скучив за тобою.
Скучив за найкращим другом.
Я теж скучив за найкращим другом.
До речі, кубик Рубика — навіть не показник інтелекту.
А план з бобовим стеблом міг придумати лише геній.
Ну…
Я вчився в найкращих.
Це правда.
Є й позитив,
якщо не вийде, нам обом капці.
Ти помреш — я помру.
Ворота відкриваються через п'ять, чотири, три, два…
Сезаме, відчинися!
Є!
Ми захопили сигнал. Повторюю: сигнал воріт захопили.
Скажи солоденькому, що синхронізація в часі — цьом!
Бо сани Санти…
майже готові.
Ти шмат гівна!
Боже ж ти мій!
Чому? Чому саме зараз?
Що? Я тобі не подобаюся?
Це не я! Я не той, хто…
Привіт, сестро.
Я не той, хто…
Привіт.
Ти вже таке робила?
Ділилася свідомістю?
А ти?
З друзями з екстрасенсорними здібностями.
Я рада, що я з тобою.
Я теж.
Навіть після вчорашнього?
Ти думала про це?
Що це все означає?
Коли підірвемо міст, то підірвемо лабораторію докторки Кей.
Покладемо край експерименту.
Кей створить нову лабораторію.
Тоді вб'ємо її.
Вона замінила тата. Її замінить хтось інший.
Можемо втекти. Сховатися від них.
Там, де є хоч один водоспад?
Це фантазія, Джейн.
Якщо втечеш із Майком, може, деякий час будеш у безпеці.
Але коли тебе знайдуть, а вони знайдуть,
вони вб'ють Майка, як убили моїх друзів.
Тоді заберуть тебе і з твоєю кров'ю
створять більше дітей, які страждатимуть, як ми.
І з цими дітьми вони відкриють більше воріт, більше світів.
Ти не розумієш?
Це замкнуте коло.
Жахливе замкнуте коло.
Але ми можемо це зупинити.
Сьогодні.
Як?
Коли вб'ємо брата,
врятуємо дітей,
ми не підемо з іншими.
Ми залишимося на мосту.
Коли Виворіт зникне…
зникнемо й ми.
Це єдиний вихід, Джейн.
Єдиний вихід.
Дівчата, закінчили медитувати?
Сани Санти готові летіти!
Мамо.
Раніше, коли ти мене питала, що сталося у свідомості Векни,
я не все тобі розповів.
Коли Векна нападає,
він послаблює тебе, повертає твою свідомість проти тебе,
виводячи назовні все, що болить.
Я відбивався, зосередившись на щасливих спогадах,
спогадах з дитинства,
коли мені ще не було страшно
і коли я почувався щасливим.
Так я перебрав контроль у З-ВКД
і так убив цих Демо.
Я думав, те саме спрацює з Векною.
Але він знайшов обхід.
І дещо мені показав, мамо.
Показав мені дещо жахливе.
Ні, слухай.
Що б він тобі не показав, це несправжнє. Він грається. Він бреше.
Ні.
Те, що він мені показав…
ішло не від нього.
Воно йшло від мене.
Він усе бачить, мамо.
Він бачить мої думки.
Бачить мої спогади.
І бачить мої секрети.
Але Макс сказала, що він теж боїться, що доводить, що я можу його перемогти.
Але для цього
ти маєш знати…
Гадаю, ти маєш знати правду.
Вибачте. Повідомлення від Хопа.
Він буде за 15 хвилин. Вирушаємо за п'ять.
Усе добре?
Так, ми йдемо за хвилину.
Чекай.
Гадаю, ти теж маєш це почути.
Усі мають.
Я…
Я нікому з вас цього не казав,
бо…
бо не хочу, щоб ви сприймали мене інакше.
Але правда в тому…
Правда в тому, що я…
Я інакший.
Я…
Я вдавав, що ні, бо не хотів цього.
Я хотів бути як усі. Я хотів бути як мої друзі і…
І я такий, як ви.
Майже в усьому.
Нам подобається грати в «Підземелля та дракони»
і запах старості в підвалі Майка.
Подобається їздити на велосипедах у «Мелвалдс» по молочні коктейлі.
Подобається блукати в лісі
і у відеосалоні, сперечатися, що будемо дивитися,
і в мільйонний раз узяти «Священний Грааль».
Ми любимо шоколадне драже з попкорном і додатковим маслом.
Любимо пити колу з шипучками.
Любимо велогонки і обмінюватися коміксами,
НАСА і Стіва Мартіна, сухі сніданки і…
Буквально все те саме.
Я просто…
Я…
Я не люблю дівчат.
Тобто…
Люблю. Але не так, як ви.
І я закохався в декого,
хоч я знаю, що ця особа не така, як я.
Але потім я зрозумів, що він моя Теммі.
Тобто проблема була не в ньому, а в мені.
У мені.
І я подумав, що нарешті змирився,
але сьогодні…
Векна показав мені, що було б, якби я це зробив,
якби сказав вам правду.
Він показав мені майбутнє, і в цьому майбутньому
дехто з вас хвилюється за мене.
Боїться, що мені буде важко.
І тому мені здається, що зі мною щось не так.
Тому я вас відштовхую.
І ми віддаляємося,
все більше і більше, поки я не залишаюся сам.
Я знаю, що цього не було, і Векна не бачить майбутнього.
Але він бачить наші думки, і він багато знає.
І це було так реально. Так реально.
Вілле.
Послухай мене.
Цього ніколи не станеться.
Ти ніколи мене не втратиш.
Ніколи.
Гаразд.
І ніколи не втратиш мене.
І мене.
І не знадобилася сироватка правди.
Вибач. Це відстій, але тобі доведеться мене обійняти.
Макс.
Уяви, що я міцно тебе обіймаю.
Добре.
Од.
Ти досить сильна, щоб перемогти Векну.
Але він може перейти у фізичний світ,
і ми маємо бути готові битися з ним.
У нас є кулі і вогонь, але солдатам це не допомогло.
Я мушу бути там.
І я готовий.
Я готовий йому показати. Я більше не боюся.
Підтверджую. Андерсон на патрулюванні, вони підтвердили.
Зрозумів, Браво Один. Стежте далі. Прийом.
Макконнелле.
У нас доставка, про яку я не знаю?
Ні, рядовий.
Що ти робиш, друже?
Час розважитися, солоденький!
Друже.
От бляха!
Перепрошую!
Перші ворота є.
Два противники, вежі, десята і одинадцята.
А тепер найцікавіше.
-Швидше! -Хутко!
Уперед! Їдь!
Так!
Господи боже.
Усе гаразд? Усі цілі?
-Так. -Усе добре? Ти в нормі?
Гарно стріляєш.
Ти теж.
Я думала, що це легша частина.
Так і є.
Готова?
Готова.
Час настав.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин