Hei.
Jeg vet du er redd, og jeg vet du er sint,
men jeg lover at vi er her for å hjelpe.
Du, Derek. Om du gjør det der, vil du skade deg.
Bare ro deg ned så vi kan prate, ok?
- Vet du hvem jeg er? - En ond barnekidnapper.
Jeg forstår hvorfor du tror det, men jeg er ikke ond.
Jeg er bare en vanlig mamma.
Det er sønnen min, Will.
- Zombiegutt. - Vet du hvorfor folk kaller ham det?
Fordi han døde og ble levende igjen.
Men det folk ikke vet, er at da han ble savnet,
så ble han tatt av et fryktelig, skummelt monster.
Og nå er det skumle monsteret etter deg.
Jeg vet det. Herr Hva sa det, så dere må la meg gå.
Nei, herr Hva er ikke den han sier han er.
Han lyver. Alle monstrene jobber for ham.
Det er derfor vi er i låven. Vi trodde den var trygg, men han fant oss.
Du må til et sted der han ikke finner deg.
Om jeg løsner tauet, vil du bli med oss da?
Vær så snill?
Flott.
Du er veldig modig, Derek. Det må du vite.
Veldig...
- Mamma! - Pisspreik!
- Slipp meg! - Derek. Vær så snill.
- Døren! - Hjelp meg! Slipp meg!
- Bli nede! - Vekk med deg!
Hjelp meg! Jeg blir kidnappet!
Kom deg vekk! Slipp meg!
Mamma, tauet!
Slipp meg! Spis jord!
- Bare prøv deg, din dust! - Pokker!
Hun lyver ikke for deg, ok?
Herr Hva er veldig slem. Han sendte monstrene etter deg.
Sug feitingen min!
- Herregud! Hæ? - Du har dømt deg selv til døden, din dust!
Psykopat! Du skal i fengsel!
- Det kommer et monster! - Vi prøver å hjelpe.
- La, la... - Derek, vær så snill!
- Du må komme ned. - Jeg hører ikke etter. La, la, la.
Rygg unna!
Om du vil ha ham, må du gjennom meg!
Vi tok ham! Vi tok ham!
Den er på vei tilbake til oss!
Hva driver du med? Vi må snu!
Portene er som peanøttsmørgodteri, sant? Sprø og seige på utsiden.
Men klissete og kremete på innsiden.
- Hva babler du om? - BMW-en kan kjøre gjennom porten,
og så kan vi spore demoen på hjemmebane i Opp Ned.
- Følge den hjem. - Vi mister signalet!
- Går ikke om vi krasjer! - Krasjer ikke om den er som godisen.
Det er nesten vekk!
Gjør det.
- Herregud! - Fy flate.
- Herregud! - Jeg fikser det!
Å gud, nei!
- Det går ikke! - Nei!
- Det er ikke godteri. Stopp! - Sakk ned!
- Pokker! Herregud! - Hold fast!
Vi greide det!
Signal?
- Sterkt! - Herregud!
Vi tok deg, din jævel!
Will? WIll!
Jeg er her, Will. Det går bra. Jeg passer på deg.
Jeg passer på deg, vennen.
KAPITTEL FIRE: TROLLMANNEN
- Hockety-pockety? - Ja, det stemmer.
Hockety-pockety, wockety wack Småtteri og bric-a-brac
- Jeg kommer straks, gutt. - Hva?
Like før pakkingen er slutt!
Hysj!
Jelly!
- Alan Miller? - Unnskyld, hva gjelder det?
Datteren din, sir.
MILITÆRPOLITI
ROANE HILL KIRKEGÅRD
Demoen tar oss gjennom kirkegården.
- Ved kommunegrensen. - Blir den ikke sliten?
Det virker helt motsatt. Han øker farten.
- Hva? - Jeg mister signalet.
Du kødder nå!
- Kjør fortere. - Skal prøve.
Henderson, fortell hva som skjer.
- Henderson... - Jeg fanger opp støy.
- Er det viktig? - Hører ikke signalet.
- Hør bedre etter. - Hva?
- Vil du prøve? - Jeg kjører!
Du kjører. Jeg navigerer.
- Hva er det? - Du er problemet.
- Sakk ned, Steve. - Er han foran oss eller ikke?
- Steve! - Steve, pass opp!
- Pass opp! - Pokker!
Jonathan, det er mamma. Svar meg. Over.
Jonathan, svar, vær så snill.
Jonathan, Nancy, Dustin, det er Joyce. Svar meg, vær så snill.
Hei. Får du tak i dem?
På den lyse siden så har de vel kommet seg gjennom.
Vil du se hvor de skal?
Hva er det?
Jeg vet ikke, men jeg følte at det var viktig for ham.
- For herr Hva? - Han heter Henry.
- Kjent som Vecna. - Kjent som Én.
Det er for mange navn.
Kan du holde tåta og høre etter, din dust?
Jeg fikk på følelsen av at han ikke ville ha meg der.
Jeg skulle ikke se det.
Du har aldri vært så nær felleshjernen før.
Den greia var liksom bare noen meter unna.
Når vi har et altfor sterkt signal på The Squawk,
overbelaster det hele systemet.
Jeg tror det var en overbelastning, ja.
Du hørte ikke bare felleshjernesignalet. Du koblet rett inn i kontrollsenteret.
- Og hvor var Holly? - Holly var...
Hun var festet til et spir.
Hun ble en del av det, som om det gjorde noe med henne.
Det var andre.
Det var tre andre.
Jeg trodde Vecna bare skulle ha dusten.
Jeg visste bare om Derek fordi han gikk forbi meg.
Skjebnesvanger timing.
- Skjebnesvanger. - Jeg vet ikke hva det betyr.
Jeg liker ikke alle de ekstra spirene.
Første kvelden tar Vecna Holly. Andre kvelden tre til.
Han eskalerer. Og han vil ha flere.
Åtte til, om dette stemmer. Totalt tolv.
Hva vil han med dem? Og hvorfor barn?
Og hvorfor tolv?
Vi må stoppe ham før han tar flere og kjøpe de andre tid til å finne Holly.
Om vi kan finne målene hans, kan vi få dem ut av Hawkins.
- Unna Vecna. - Vi er i karantene.
Vi har et annet problem.
Vi så soldater sette Debbie Miller på en buss med masse andre barn.
Vi fulgte etter dem, og de satte på flere barn.
- Jeg tror ikke de skulle til skolen. - Ikke bare Vecna som vil ha de barna.
Elleve var hjemme hos Wheeler-familien natten Holly ble tatt.
Tjuefire timer senere var tre barn til savnet.
Det er 73 barn i Hawkins som er mellom ni og ti år gamle.
Det neste målet vårt kommer til å være fra denne gruppen.
Tror du Elleve har tatt disse ungene? Hvorfor det?
Drepe dem, beskytte dem. Spiller ingen rolle.
Hvor er disse barna nå?
De ankommer MAC-Z straks. Du må være der.
Jeg burde finne Akers. Da finner jeg...
En død mann.
Avgi rapport til MAC-Z. Det er en ordre.
Generalmajor.
Med all respekt, disse barna er i fare.
Å bruke dem som lokkemat virker...
Virker som hva da, sersjant?
Uvørent.
Det er bare uvørent om du ikke klarer å beskytte dem.
Sier du at du ikke klarer å beskytte dem, sersjant?
Nei, ma'am.
Bra.
Beklager at jeg skremte deg.
Jeg har ikke truffet noen på veldig lenge, så...
Jeg ble så glad.
Såret ser heldigvis ikke så dypt ut.
Du trenger ikke å sy.
Men det svir sikkert, ikke sant?
Du kan snakke med meg, vet du. Jeg biter ikke.
Du husker meg, ikke sant?
Jeg har vært hjemme hos deg. Masse.
Du er Max Mayfield. Du står på rullebrett og hører alltid på Walkman.
Det er meg.
- Men... - Hvordan er jeg her når jeg ligger i koma?
Et veldig betimelig spørsmål.
Vi burde stikke. Det er ikke trygt her.
- Hvor skal vi? - Dit jeg bor.
Jeg kom hit for å treffe Henry.
- Kjenner du Henry? - På et vis.
Han la igjen dette brevet til meg. Ba meg møte ham ved krysset.
- Han har problemer med monstrene. - Han har mye, bare ikke monsterproblemer.
- Men det står... - Jeg vet hva det står.
Hva vet du om det? Han ba meg forte meg!
Jeg vet det fordi jeg skrev brevet.
Jeg... forstår ikke.
Unnskyld.
Jeg ville ikke lyve, men jeg måtte sørge for at du kom hit.
Du er et av dem, ikke sant?
- Hvem? - Monstrene.
- Ser jeg ut som et? - Kan være en forkledning.
- Du er kledd rart og er i koma. - Greit.
Ville et monster visst at broren din prøvde å få hanekam
før søsteren din stoppet ham og reddet ham fra den største sosiale ydmykelsen
en 1. klasseelev har opplevd på Hawkins VGS?
Hvilken farge hadde hanekammen?
Knalloransje.
Og jeg tror "knall" er et ironisk ord å bruke her, men...
Folk sier jeg er for negativ. Jeg tror jeg bare er ærlig.
Kom.
Velkommen.
Hei. Den har utsikt, til og med.
- Hvor er vi? - I et minne.
Som finnes inni en verden av tusen minner.
Det ser kanskje fint ut, men det er ikke det.
Dette stedet, denne verdenen...
Det er et fengsel.
Henrys fengsel.
Det går bra, vennen.
Dette er de snille. De skal sørge for at alle er trygge.
Prøv å tenke på dette som en skoletur.
En lærerik utflukt.
AVSPERRET OMRÅDE
Lasten har ankommet. Jeg gjentar, lasten har ankommet.
De tar den inn til den andre brakken fra biblioteket.
Tunneler.
Ja. Ser dere? Den nordlige tunnelen i MAC-Z går under brakkene.
- Flaks. - Måtte ha flaks én gang.
Trenger mer flaks om planen skal funke. Militæret vil beskytte ungene.
Brakkene er tungt bevoktet.
Vi må grave oss inn i brakkene, ta ungene og smugle dem ut av Hawkins.
Før noen merker at de er borte.
- Dick. - Hva?
Hva?
Sa jeg det høyt? Jeg trodde jeg bare tenkte det.
Men dere vet om Tom, Dick og Harry?
Har ingen sett Den store flukten her?
Den handler om krigsfanger, sant?
De sitter fast i en sånn brakke.
De graver tunneler og kaller tunnelene Tom, Dick og Harry.
Tunnelene må skjules.
Tom er i et mørkt hjørne, Harry er under komfyren,
og Dick er på toalettet. Jeg liker Dick, spør du meg.
Beklager. Toalettet. Jeg vet ikke... Glem det.
Si at vi går for Dick.
- Hvordan finner vi toalettet? - Og får barna dit?
Hvordan vet vi hvilke barn Vecna vil ha?
Vi bruker en på innsiden, som kan komme seg inn i brakkene,
måle avstanden, finne ut hvem som har sett herr Hva og unngå militæret.
- Nydelig plan, men er den ikke litt for... - Mission: Impossible- aktig.
Hvem skal du få til å gjøre dette her? Bond? Magnum?
Nei, ikke en superspion. Det motsatte. En ingen vil mistenke.
En som bare kan gå rett inn.
Den ene ungen som militæret ikke klarte å fakke.
Hva?
To soldater i tårnet ved vestporten.
Én til i tårnet ved østporten.
Én, to, tre, fire på bakken.
Håper du har rett, og at Vecna er der,
for vi kan dø om vi bryter oss inn.
Jeg har rett.
Du kan ikke ha rett i alt. Ikke alt går opp.
- Hvorfor ikke? - Du hørte kryptonitt.
Om Vecna er der, er han uten krefter. I så fall kan han ikke ha tatt Holly.
Spør ham før jeg dreper ham.
Hvor høyt er det gjerdet?
- Du hopper ikke over det. - Hvorfor ikke?
Fordi dette ikke er øvelse. Dette er en situasjon i virkeligheten.
Og det taket er av metall.
Om du lager lyd, varsler du hele basen.
- Ikke om jeg gjør det med tordenskrallet. - Ja.
Det varer i sju sekunder.
Én, to, tre, fire, fem, seks...
- Sju. - Greit. Du hadde flaks.
Hopper, hører du?
- Dustin! - Over. Dette er Dustin.
- Hopper, hører du? Dette er Dustin. - Hei. Det er Hop. Jeg hører.
- Fy flate! De lever! - Ell! Spør om Ell!
- Ell. Er Ell med deg? Over. - Ja, jeg er her. Over.
Ok. Fantastisk.
Jeg vet ikke om dere gjør noe viktig, men...
- Dustin. - Møt oss!
Møt oss ved Roane kirkegård.
Roane kirkegård. Hvordan kan dere sende derfra?
Dere vet ikke det, nei. Vi er i Opp Ned.
Hva?
Vi sporet en demogorgon med telemetrisporeren,
men traff en bokstavelig vegg. BMW-en sitter fast,
så Ell må få den ut med kreftene sine, så vi kan finne demogorgonen,
noe som vil lede oss til Holly. Henger det på greip?
Trenger dere flere detaljer? Spørsmål? Bekymringer? Over.
Traff dere en vegg?
Hva slags vegg?
Det er litt... vanskelig å beskrive.
- Den er på en måte... - Svær?
- Ekkel. - Lukter som armhulen til Henderson.
Vi traff det samme, bare ikke ved kirkegården.
400 meter sørøst for den gamle Hagen-broen.
- Det er motsatt side av byen. - Fascinerende.
Vi tror Holly er bak denne veggen.
Ikke prøv å bryte gjennom. Det går ikke. Vi finner en løsning.
- Nancy. - Hva slags løsning da?
Hva slags løsning? Hopper!
Vi må ha kanalen åpen, ok? Vi henter dere. Bare bli der.
- Er de trygge? - Sammenlignet med oss? Ja.
Ok.
- La oss se om øvingen har lønnet seg. - Skal du la meg hoppe?
Vi går før jeg ombestemmer meg.
Vecnas forbannelse
forsvinner aldri. Den forlater deg aldri.
For hvert offer han tok skapte han en ny port.
En port til Opp Ned?
Da han tok meg, åpnet han den fjerde og endelige porten, og delte Hawkins i to.
Men om herr Hva... jeg mener Henry, tok deg, hvordan kan du være her?
Burde jeg ikke vært død?
Det er et rimelig spørsmål. Jeg burde være det.
Og i et øyeblikk...
så var jeg det.
Jeg vet ikke hvor lenge. Men så følte jeg at noe kalte på meg.
Én kveld. Ikke gå glipp av det. 50 cent per stykk.
To 25-mynter for dere pugghester.
- Joyce! Er det det dumme stykket ditt? - Best at jeg ser deg der, Harrington.
Fredag kveld? Særlig.
Godt forsøk, ditt fjols.
Jeg var plutselg i en annen tid.
Hawkins.
For tretti år siden.
Tidsreise.
Men jeg var ikke faktisk der.
Ikke egentlig. Jeg var bare...
en tilskuer.
MED HOPPER, JR. KAREN OG HENRY CREEL
Det var da jeg skjønte det.
Jeg var fanget i Henrys sinn, i minnene hans.
Som en fengslende marerittverden styrt av en ond, psykopatisk drittsekk.
- Som Camazotz. - Cama... hva for noe?
Camazotz. Fra Et sprang i tiden.
- Aldri lest. - Det burde du.
Camazotz er en mørk planet under DETs herrevelde,
en gigantisk, kroppsløs, ond hjerne.
Uansett, faren til hovedkarakteren Meg blir tatt til fange.
Henry er litt som DET, og du er som Megs far.
Ok. Vel...
Jeg vet ikke om Megs far ville vært enig,
men når du er fange i en forskrudd fengselsverden,
så har du bare noen få valg.
Valg ett, du tar ditt eget liv.
To, du godtar skjebnen.
- Eller tre... - Du flykter.
- Jeg velger tre. - Det virker best.
Så jeg fortsatte å løpe.
Fra minne til minne.
Men dette er en labyrint.
Jeg gikk meg vill og snudde. Jeg snudde så mye
at jeg endte opp ved begynnelsen.
Det var da jeg hørte henne.
- Jeg hørte Kate Bush. - Er hun en venn av deg?
Det kan man si.
Musikk finner deg på sin egen måte, selv på det mørkeste.
Lucas brukte det for å nå meg før for å følge meg ut av Vecnas sinn
og tilbake til lyset.
Så denne musikken kom fra Lucas, fra den virkelige verden?
Selv etter så lang tid hadde han ikke gitt meg opp.
Om du fulgte denne musikken, hva skjedde da?
Da ville den ført meg ut herfra.
Hjem.
Det var iallfall det jeg trodde.
Men så...
...gikk alt galt.
Hei!
Hva er det du driver med? Kan du ikke lese, gutt? Ingen adgang.
Jeg ser det, offiser.
Men... skolen min er borte vekk.
AVSPERRET OMRÅDE
Kom.
Opp med farten.
Fy søren! Er det lasterskytere?
Kan hende. Og de skyter deg om du ikke kjapper deg.
- Gutter. - Kan ikke ta meg!
Gutter!
Greit. Kommer ikke på tale.
Hei, hei.
Dette er menig Chapman. Gjør som han sier.
Om du har spørsmål, så ta det med ham.
Hvor kan jeg late vannet?
Brekkstang.
Spade.
Fem vernebriller.
Målehjul og...
Trommevirvel.
Julenissens slede er klar for reinsdyrene.
Vi har innebygde benker, setebelter, skumpolstring.
Alt et kidnappet barn kunne ønsket seg.
- Skumpolstring? - Vil ikke knuse noen egg på veien, vel?
Jeg er inne. Hører dere? Jeg gjentar, jeg er inne.
Ja, vi hører. Hvor er du?
Toalett. Innerste bås. 45 skritt unna hovedinngangen.
Bra jobbet. Finn alle som har sett herr Hva,
så kommer vi snart.
Og husk, du er ikke dusten Derek. Du er...
Dødskoselige Derek.
I USTAND
Når du får åpnet porten og jeg er inne...
- Så leder du an. - Nemlig.
Og du?
Jeg ødelegger kryptonitten din. Ta det med ro.
Ok.
Kom igjen. Dette klarer du.
Vent. Du er for tidlig ute.
Gud.
Beklager.
Prøver du å gi gamlingen hjerteinfarkt? Bra jobbet, forresten.
- Hop - Ja?
- Takk. - For hva da?
For at du lærer meg opp.
Og stoler på meg.
Alltid.
Oppgjørets time har kommet.
Jeg har blitt sendt av herr Hva for å samle de utvalgte.
Om du har fått besøk av herr Hva, tal nå.
I kveld følger dere meg til latrinen,
så leder jeg dere til vår frelser, i trygg forvaring.
Derek har blitt gæren.
Monstrene kommer, og dere kommer til å dø.
Derek?
Mente du Henry?
- Hørt fra Derek? - Ikke ennå.
Gi ham tid. Det er ikke så lenge siden.
Jeg kommer bare ikke over
at verdens skjebne avhenger av Derek pokkers Turnbow.
Når du ser deg i speilet, ser du en marinesoldat da?
Av og til trenger folk noen som tror på dem.
Da kan de få til de utroligste ting.
Din mor og Robin kommer bedre overens.
Det hjalp at mamma skremte vekk den demoen.
Hun reddet Robin og alle andre.
Da moren din holdt øksen,
så du henne da? Gjennom øynene til demoen?
Ja. Og jeg var så nær hulen
at jeg kjente hva den følte, dette sinnet.
Men jeg var også der. Og jeg var redd. For mamma.
- Du ville beskytte henne. - Ja. Men jeg klarte det ikke.
Det var som en skrekkfilm jeg ikke kunne slå av.
Sesam, lukk deg opp.
- Kos dere. - Takk.
- Sikker på at du ikke gjorde det? - Hva da?
Slo av filmen. Beskyttet moren din, ikke omvendt.
Jeg vet at hun er rå, men du vet.
- Hun er bitte liten. - Ja!
Og Vecna liker å kontrollere felleshjernen.
Kanskje du kan trekke i trådene, du også.
- Men jeg er ikke Vecna. - På en måte, så.
Prøver du å si at jeg er ond og vil ødelegge verden?
Absolutt. Nei, jeg bare sier at du er en trollmann, som ham.
I D&D, ikke i virkeligheten.
I virkeligheten er du en heksemester,
for kreftene dine kommer ikke fra en bok, men innenfra.
Jeg har hatt ideer som har vært villere enn det.
Med Elleve i Opp Ned trenger vi magi her oppe.
Jobber med en løsning?
Om Hopper har en løsning for å fikse dette og finne Holly,
så burde han si det!
La oss ignorere gamlingen.
Vi går videre. Leter etter en dør eller noe.
Jeg bare lurer på noe.
Denne døren, er den myk som peanøttgodteri?
Om du vil si noe, så bare si det.
Kanskje du burde la være å ta avgjørelser.
Det var ikke bare opp til ham. Det er søsteren min.
Og... Jeg er enig med Steve. Vi kan ikke bare sitte her.
Jeg vet ikke om noen dør, men veggen kan ikke være uendelig.
- Det må fins en utvei. - Det er ikke det.
Veggen er en sirkel.
En sirkel som omringer hele Opp Ned.
- Hvordan vet du det? - Jeg sov ikke i mattetimen.
Telemetrisporeren min fanget opp en rar frekvens fra veggen,
noe jeg har hørt før.
Eller, vi har det. Da vi lette etter Hop, hørte du lyden ved Irwin Road.
- Du sa det var støy. - Ja.
Men støyen kom ikke fra en militær sending eller en EMI.
Den kom fra denne veggen, og det gir oss tre kjente plasseringer.
Jeg koblet det sammen, målte midtpunktene, tegnet loddlinjene...
Vi er ikke lærere. Vi trenger ikke å se fremgangsmetoden.
Du tror det er en stor sirkel.
Jeg tror ikke. Jeg vet. Beregningene mine stemmer.
Uansett! Hvordan får det oss nærmere Holly?
Det er ikke snakk om sirkelen. Det er snakk om midtpunktet.
Energidepartementet.
- Det er... - Hawkins laboratorium.
Hva er sjansen for at midten av veggen er der det hele startet,
der Opp Ned ble skapt?
Skapte laben veggen, altså?
Aner ikke. Men jeg tror vi bør finne det ut. Enig?
Musikken førte meg til et nytt minne.
Men det var noe annerledes med dette minnet.
Jeg var der.
Det var dagen Henry forbannet meg.
Hans første minne om meg.
Som om det ikke var besnærende nok her allerede.
Men jeg hadde musikken som veiledet meg.
Så jeg fulgte den.
Den ledet meg gjennom nye minner.
Fryktelige minner.
- Slipp! - Følg meg inn i døden.
Det føltes som om det aldri ville ta slutt.
Men omsider så gjorde det det.
Det var den natten Vecna drepte meg.
Natten han tok meg til fange.
Jeg hadde endelig funnet den.
Veien ut.
Og jeg var så nær.
Så nær at jeg kunne kjenne hånden hans.
Det var som om jeg var der.
Som om jeg var der på sykehuset med ham.
Nei. Nei.
Lucas! Lucas!
Hallo, Max.
Jeg løp.
Og jeg løp videre.
Jeg glemmer aldri ansiktet hans den dagen.
Han var redd.
Mer enn redd. Han var livredd.
Det er noe med denne hulen...
Dette minnet.
Han vil ikke inn hit.
Her inne er jeg trygg.
Så jeg gjorde det til mitt fristed.
Mitt hjem.
Jeg valgte andre alternativ.
Drittalternativ.
Godta skjebnen din.
Det var helt til du dukket opp.
Tredje alternativ er tilbake.
- Flukt. - Jeg har en plan om å få oss ut herfra.
Det vil ta tid, mer enn det vi har nå.
Henry kommer snart hjem igjen.
- Han kan ikke få vite at du er borte. - Må jeg tilbake dit?
- Til ham? Til Henry? Nei... - Jeg vet det. Det er skummelt.
Men om du vil vekk herfra og flykte fra Camazotz,
er dette eneste alternativ.
Det er eneste alternativ.
Si hva jeg må gjøre.
Hei, hva...
- Hei. - Hei.
Husker du tilfeldigvis Tammy Thompson?
Ja. Er ikke hun den elendige sangeren?
Jo. Men i niende
syntes jeg hun hørtes ut som selveste Whitney Houston.
Første gang jeg så henne, var det som om tiden sto stille.
Som en scene fra en dødsteit film.
Håret hennes flagret i vinden, og hun så perfekt ut.
Så forbanna perfekt.
Det var der og da at jeg visste at hun var den rette.
Med Tammy kunne jeg endelig være meg selv, fullt og helt.
For det var alltid en del av meg som skremte meg litt.
Men jeg tenkte at om Tammy elsket hele meg,
så ville jeg ikke være redd mer.
Så dukket han opp. Steve "Håret" Harrington.
- Å gud. - Du kan sikkert gjette resten.
Tammy falt dypt for ham.
Og så falt hele fantasilivet mitt med henne i grus med det.
Det gikk i dass foran meg.
Dårlige karakterer, husarrest. Jeg måtte gjøre husarbeid hver helg.
Men så en dag vasket jeg flaggermuslort i garasjen,
og så fant jeg en 8-mm filmrull.
Det var en fjollete film jeg hadde lagd i fjerde.
Jeg slo på prosjektoren,
og plutselig så jeg på denne lille versjonen av meg selv.
Og jeg kjente henne knapt igjen.
Hun var så bekymringsløs
og fryktløs, liksom.
Hun elsket alt ved seg selv.
Så slo det meg.
Det handlet aldri om tonedøve Tammy.
Det handlet alltid bare om meg.
Jeg så etter svar i andre, men...
Jeg hadde alle svarene.
Jeg måtte bare slutte å være så redd.
Redd for den jeg egentlig var.
Da jeg gjorde det,
følte jeg meg så fri.
Som om jeg kunne fly. Jeg kunne endelig være...
Rockin' Robin.
Ja. Rockin' Robin.
Folkens! Ta den tida dere trenger, liksom.
Fant du endelig Dick?
- Fant Dick. - Jepp.
Får håpe den ikke er for hard.
Om den er det, skal jeg mykne den opp.
Hei!
Ta meg med til Kay.
Pokker!
Om du lager lyd, blir det din siste. Nikk om du forstår.
Flytt på ræva! Kom igjen!
Kom igjen!
Det funker ikke.
- Vi må gjennom. - Har ikke klarering.
Blås i det. Hvordan kommer vi oss gjennom?
Det går ikke.
- Dr. Kay, sjefen din, har hun klarering? - Jeg vet ikke.
Du vet ikke. Takk for hjelpen.
Plan B.
- Stopp! Stopp! - Ell!
- Stopp!
Vi kom oss gjennom.
Pokker.
Du må lukke øynene og fokusere på pusten.
Pust inn og ut.
Mens du puster, må du se for deg selv på en strand.
Vannet er blått. Blått som en smurf.
Du hører det skvulpe i sanden, som en hund som slurper fra bollen sin.
Det kalles visualisering. Mamma gjør det når hun er tom for Valium.
Gå.
I USTAND
Hopp sann.
Føl sanden under rumpa. Den er så kjølig og myk.
...tid. Sånn, ja.
Bra jobbet. Fint.
Hei, vennen. Hva heter du?
Debbie. Jobber du for herr Hva?
Herr Hva. Ja, så klart. Jeg er en av alvene.
Du vet, som en magisk alv.
Her. Et par trinn til.
Greit. Ja, ok.
Greit. Fint. Trinn for trinn.
Pokker.
Elleve.
Jeg har lett etter deg veldig lenge.
- Navnet mitt er... - Dr. Kay.
Jeg vet hvem du er.
Og jeg vet hvem du har tatt.
Og jeg vet også...
at du og dine menn...
kommer til å dø.
Hva i huleste?
Det er best å ikke stritte imot.
Jo større trusselen virker, jo mer aggressivt responderer den.
Miss Robin, hva med de andre?
Bare Robin. Og de er rett bak oss.
Noe er galt, sant?
Å nei da, du. Alt går nøyaktig etter planen.
- Luftsluse... Bruk jakken. - Har det.
Hold den. Her. Prøv...
Hei. Beklager. Vi har et lite rørproblem.
Ser du etter herr Hva?
- Det er der. - Der.
Det kommer en liten bris fra havet.
Du ser opp mot himmelen og leter etter skyer, men...
Herr Hva?
Pokker!
- Offiser! - Hei, hei. Ro deg ned.
- Hva skjer? - Fanken.
Bra jobbet.
- Lucas! Vi er oppdaget! - Nei!
Få dem ut herfra.
- Hva med de andre? - Bare gå!
Bli med meg.
Kjapp dere! Fort!
Stopp der!
Ashley Klein er en tyster!
Hei!
Åpne døren! Åpne, for pokker!
Du er altså grunnen.
Grunnen til at hun har vært så vanskelig å finne.
Tornen i øyet mitt.
Og etter at du har prøvd å skjule henne så mye, så tar du henne med hit?
Hvorfor det?
Hvorfor risikere livet hennes for det andre?
Hva vet du som ikke jeg vet?
Den holder igjen, om du kan tro det.
Den varmen du kjenner...
...svekker den.
Men i kulden så trives den.
Jeg kan stoppe den. Men du må begynne å snakke.
Dra til helvete.
I din nåværende tilstand vil det nok ikke funke.
Vi er ikke så skarpe, vi.
Du er for sen. Pansertroppen er på vei.
Det er greit.
Jeg skal være rask.
Matlevering.
- Hvor er alle andre? - De kommer.
Kom, vennen. Kom ned, nå.
Kom ned nå, ellers vil monsteret spise deg.
- Åpne døren! - Pokker!
- Unna vei! - Det var fanken meg på tide!
Jeg har deg. Kjempebra.
Hei sann. Hvor har dere tenkt dere?
Hva gjør du?
Du må stikke. Du må ut.
Du må til skogen. Kryptonitten påvirker deg ikke der.
Vi kan ikke dra. Vi kom for Henrys skyld.
Du skal ta dette kompasset. Du skal gå mot nordøst.
Du vil nå kirkegården. Der finner du Nancy og de andre.
- Jøss. Hei, hei. - Hva er det?
- Bare en reserveplan. Reserveplan. - Nei.
Om noe skjer, må han dø.
- Nei, Hop. - Det er ingen annen utvei.
Jeg skal ikke miste deg. Jeg skal ikke det.
- Hopper. Nei. - Du skal vite én ting.
Du skal alltid vite at jeg er veldig stolt av deg.
Jeg er kjempestolt av deg. Over alt du har overvunnet.
- Jeg er stolt av den du er. - Nei.
Nei. Nei, Hop. Hopper!
- Jeg er glad i deg, Jane. - Hopper! Nei! Hopper!
Hop!
Hopper!
Hop!
Hopper!
Hopper! Hopper!
Hopper!
Kom igjen!
Ingen puls!
Greit det, barn. Sett dere inn bak.
Hei.
Fint.
Nå skal vi ha det gøy, dere. Dette blir bra.
La oss få på setebeltet.
Sikkerhet først. Fort dere, klokken tikker.
- Deilig, hva? - Ikke så veldig.
Beklager.
- Robin. Lucas. Hører dere? Over. - Mottatt. Det er Robin.
Lucas. Jeg hører.
- Vi har et problem ved MAC. - Hva slags problem?
Slipp meg, din drittsekk!
- Skal du forklare hva som skjer her? - Slipp meg.
- Vi har fem savnede barn. - Fem barn?
- Er det mulig? - Hun...
- Joyce Byers. - Hun brøt seg inn i brakkene.
- Hun hjalp dem flykte gjennom en tunnel. - Kan du gjenta det?
Disse barna er ikke trygge. De er i fare.
Og hvorfor tror du at de er her?
- Vi beskytter dem. - Jeg har sett hva som kommer.
Jeg mener ikke å være respektløs, men dere kan ikke beskytte mot en dritt!
- Menig! - Hei!
- Ikke rør ham! - Menig!
Hva er galt med deg, menig? Ikke rør ham.
Er det det militæret gjør? Slår barn?
- Will! - Will! Will!
Går det bra, vennen min?
De er her.
Ta nærmeste trussel! Skyt når i sikte!
Vi kommer til å dø!
Alle sammen! Still dere bak meg!
Rygg unna!
Under sengene! Under sengene!
Stå bak meg.
Opp med farta!
Will!
Vi er under angrep. Jeg gjentar, vi er under angrep.
- Vi må stikke! - Hva med de andre barna? Pokker!
Løp, løp!
- Skal vi? - Det skal vi!
Vi stikker, ok? Se på meg!
- Ok, ok. - Will, kom igjen!
- Kom. - Vent på meg!
Jeg er ikke klar for å dø!
- Vent! - Vær tett i tett!
Derek! Fort deg!
- Går det bra med dere? - Ja.
Radio Shack. Om vi er raske nok, så kan vi klare det.
Gå inn i tunnelene og ut.
- Ok. - Ok? Se på meg. Husk det, ok?
Stopp, stopp!
Greit, løp!
Ta den!
Løp, løp! Herregud.
Herregud!
Bare hold ut, vennen!
- Hva i helvete skjedde nå? - Aner ikke, men jeg elsker det.
Søster.
Skyt!
Pass opp!
Murray!
Satan!
Å fy faen!
Hjelp!
- Ungene! - Hold fast!
Fort dere!
Rygg unna!
Hold deg unna ham! Hold deg unna!
Kan du se dem...
William?
Kan du se barna?
Vet du hvorfor?
Hvorfor jeg valgte dem til å forme verden på nytt?
Det er fordi de er svake.
Svake i kropp og sjel.
Vær så snill!
Enkle å knekke.
Enkle å forme på nytt.
Kontrollere.
De perfekte karene.
Og du...
Will.
Du var den første.
Og du knakk sammen så lett.
Du viste meg hva som var mulig,
hva jeg kunne oppnå.
Enkelte sinn, viser det seg,
hører simpelthen ikke hjemme i denne verden.
De hører hjemme i min.
Jeg så etter svar i noen andre, men...
jeg hadde alle svarene.
Vil du bli venner?
Jeg bare...
måtte slutte å være så redd.
Redd for den jeg egentlig var.
Jøss! Det er så bra!
VENNER VELKOMNE
BYERS SLOTT
Og da jeg gjorde det, ble jeg veldig fri.
Som om jeg kunne fly.
Tekst: Ekaterina Pliassova