Привіт.
Я знаю, що ти боїшся, і знаю, що сердишся,
але присягаюся, ми хочемо допомогти.
Дереку.
Будеш так робити — поранишся.
Заспокойся, і ми поговоримо.
Ти знаєш, хто я?
Зла викрадачка дітей.
Я розумію, чому ти так думаєш,
але я не зла.
Я просто мама, звичайна мама.
Це мій син, Вілл.
Зомбі.
Знаєш, чому його так називають?
Бо він помер і ожив.
Але люди не знають, що коли він зник,
його забрало страшне чудовисько.
І тепер це страшне чудовисько хоче забрати тебе.
Я знаю. Містер Щоце мені казав, тому ти маєш мене відпустити.
Ні. Містер Щоце не той, за кого себе видає.
Він тобі бреше. Усі ці чудовиська працюють на нього.
Тому ми забрали тебе сюди. Бо думали, що тут безпечно,
але він нас знайшов.
Тому треба перевезти тебе туди, де він нас не знайде.
Якщо я тебе розв'яжу, ти підеш з нами?
Будь ласка.
От і добре.
Ти дуже хоробрий хлопчик, Дереку. Я хочу, щоб ти це знав.
Дуже…
-Мамо! -Брехуни!
-Відпусти мене! Відчепись! -Дереку, прошу!
-Зачиніть двері! -Допоможіть!
Відпусти! Відчепись!
-Не рухайся! -Відчепись!
Допоможіть! Мене викрадають!
Відчепись від мене! Відпусти!
Мамо, дай мотузку!
Відпусти! Їж землю!
Не пройдеш, засранцю!
Бляха!
Малий! Вона тобі не бреше!
Містер Щоце дуже поганий. Він послав по тебе чудовиськ.
Ідіть у сраку!
Мамцю рідна! Що?
Ти щойно підписав собі смертний вирок!
Ви психи, і вас посадять!
-Чудовисько близько! -Ми хочемо допомогти.
-Ла-ля-ля. -Будь ласка!
Спустися.
Я не слухаю. Ла-ля-ля.
Назад!
Хочеш його — доведеться здолати мене!
Так, збили! Збили!
Він перейшов! І тепер іде до нас!
Що ти робиш? Розвертайся!
Ці ворота як шоколадний батончик.
-Що? -Ззовні хрусткі й міцні.
А всередині липка кремова начинка.
Чуваче, що ти мелеш?
Якщо їхати швидко, «бімер» проб'є ворота,
і ми зможемо відстежити Демо у Вивороті.
-До лігва. -Ми втрачаємо сигнал!
Не відстежимо, якщо розіб'ємося!
Ні, якщо ворота як батончик!
Майже зник!
Їдь.
-Боже милий! -Господи.
-Божечки! -Я зможу!
Господи, ні!
-Нічого не вийде. -Ми зможемо!
-Це не батончик. Зупинись! -Гальмуй! Господи!
-Бляха! Боже мій! -Тримайтеся!
Вийшло!
Сигнал?
-Сильний! -О боже!
Ми тебе дістали, сучий сину! Ми тебе дістали!
Вілле!
Я тут, Вілле.
Усе добре.
Я з тобою.
Я поруч.
ДИВНІ ДИВА 5
ГЛАВА 4. ЧАКЛУН
Фокус-покус?
Саме так.
Фокус-покус абракадабра Чари-бари чупакабра
-Я буду за хвилину, синку. -Що?
Майже зібрались!
Тихо!
Желейко!
Алан Міллер?
Що сталося?
Ми щодо вашої дочки.
ВІЙСЬКОВА ПОЛІЦІЯ
КЛАДОВИЩЕ РОАН-ГІЛЛ
Він веде нас навпростець через кладовище.
-Це майже на межі округу. -Він не втомився?
На жаль, навпаки. Він прискорюється.
-Що? -Я втрачаю сигнал.
Ти жартуєш?
-Можеш швидше? -Побачимо.
Хендерсоне, кажи щось. Що там?
-Хендерсоне… -Я вловлюю перешкоди.
-Це важливо? -Я не чую сигналу.
-Слухай уважніше. -Тобто?
-Хочеш надягти? -Я за кермом!
То кермуй. А я казатиму куди.
-Що це? -Ти замахав.
Я не знаю. Стіве, гальмуй.
Він попереду чи ні?
-Стіве! -Стіве, обережно!
-Чорт!
Джонатане, це мама. Відповідай, будь ласка. Прийом.
Джонатане, відповідай.
Джонатане, Ненсі, Дастіне, це Джойс. Будь ласка, відповідайте.
Привіт.
Щось чути?
З позитивного, це означає, що вони перейшли.
Подивимося, куди вони прямують?
Що це?
Не знаю,
але я відчував, що це важливо для нього.
Для містера Щоце?
Його справжнє ім'я — Генрі.
Він же Векна.
Він же Один.
Забагато імен.
То закрий рот і слухай, засранцю.
У мене було відчуття, що він не хотів, щоб я був там.
Я не мав цього бачити.
Ти ще не був так близько до колективного розуму.
Він був за кілька кроків від тебе.
Іноді у «Вереску», коли сигнал надто сильний,
система перевантажується.
Гадаю, тут сталося те саме.
Ти не просто підключився до колективного розуму.
Ти підключився до клятого центру управління.
А Холлі? Де Холлі?
Холлі. Холлі була…
Вона була прив'язана до шпиля.
Вона стала частиною цього, ніби він щось із нею робив.
Були й інші.
Було ще троє.
Я думала, Векна полював на засранця.
Я теж. Але я знав про Дерека, бо він пройшов повз.
Випадковий збіг.
-Чув? Випадковий. -І що?
Не подобаються мені всі ці додаткові шпилі.
У перший вечір Векна викрадає Холлі. У другий — ще трьох.
Він щось замислив. І прийде по інших.
Ще вісьмох, якщо точніше, разом — 12.
Чого він від них хоче? І чому діти?
-Чому 12? -Не знаю.
Його треба зупинити, поки не забрав інших,
і дати Дастіну та іншим час знайти це місце, знайти Холлі.
Якби ми знали, на кого він полює, ми б вивезли їх із Хоукінса.
Поза межі досяжності Векни.
Ми ж на карантині.
-Це ще не все. -Є ще одна проблема.
Ми бачили, як солдати вантажили Деббі Міллер
та інших дітей в автобус.
Ми простежили за ними — вони посадили туди ще дітей.
Не думаю, що вони везли їх до школи.
Не лише Векні потрібні діти.
Одинадцять була в домі Вілерів того вечора, коли забрали Холлі.
Через 24 години зникло ще троє дітей.
У Хоукінсі 73 дитини у віці від дев'яти до десяти років.
Якщо шаблон існує, наша наступна ціль буде з цієї групи.
І ви вважаєте, що Одинадцять забрала цих дітей?
Навіщо?
Вбити їх, захистити. Причина неважлива.
Де зараз ці діти?
От-от прибудуть у З-ВКД, куди поїдете ви.
Я шукатиму лейтенанта Ейкерса. Знайду Ейкерса — знайду…
Ви знайдете труп.
Їдьте в З-ВКД, полковнику. Це наказ.
Генерал-майоре.
З усією повагою,
ці діти в небезпеці.
Використовувати їх як приманку…
Що, сержанте?
Безвідповідально.
Лише якщо ви їх не захистите.
Ви кажете мені, що не можете їх захистити, сержанте?
Ні.
Добре.
Вибач, що налякала.
Я дуже давно нікого не бачила, тому…
Мабуть, захопилася.
Хороша новина — рана неглибока.
Шви не потрібні.
Пече?
Можеш зі мною поговорити.
Я не кусаюсь.
Ти мене пам'ятаєш?
Я бувала в тебе вдома.
Часто.
Ти Макс, Макс Мейфілд.
Катаєшся на скейті і слухаєш музику.
Це я.
-Але… -Як я тут і в комі в лікарні Хоукінса?
Дуже правильне запитання.
Треба йти. Тут небезпечно. Ходімо.
Куди ми йдемо?
До мене додому.
Я не можу далеко йти. Маю зустрітися з Генрі.
-Ти знаєш Генрі? -Типу того.
Він залишив мені записку. Бачиш? Просив зустрітися тут, біля Х.
Мабуть, він у біді з чудовиськами.
Генрі може бути будь-де, але не в біді з чудовиськами.
-Але в записці… -Я знаю, що в записці.
-Звідки ти знаєш, що він не в біді? -Холлі.
Я знаю, що в записці, бо Генрі її не писав. Я писала.
Я не… Я не розумію.
Пробач.
Я не хотіла брехати. Просто… Я мала переконатися, що ти прийдеш.
Ти одна з них?
-З кого? -Чудовиськ.
-Я схожа на чудовисько? -Хтозна. Може, ти маскуєшся.
Ти дивно одягнена, і ти в комі.
Добре.
Чудовисько знає, що твій брат хотів зробити ірокез?
А твоя сестра його зупинила
і врятувала від найбільшого соціального приниження
серед новачків у старшій школі Хоукінса?
Якого кольору був ірокез?
Спокусливо оранжевий.
І, як на мене, слово «спокусливий» трохи іронічне, але…
Кажуть, я надто негативна.
А я думаю, що я чесна.
Ходімо.
Ласкаво прошу.
Агов.
Тут і вид гарний.
Де ми?
У спогадах.
Які існують всередині світу тисячі спогадів.
Знаю, на вигляд гарно,
але це не так.
Це місце, цей світ…
Це в'язниця.
В'язниця Генрі.
Усе гаразд, сонечко.
Ці люди хороші. Вони нас захистять.
Уяви, що це екскурсія.
Навчальна експедиція.
ЗАКРИТА ЗОНА
Вантаж прибув. Повторюю: вантаж прибув.
Їх ведуть у казарми, другі від бібліотеки.
Тунелі.
Бачите? Північний тунель З-ВКД проходить під казармами.
-Пощастило. -Колись це мало статися.
Щоб план спрацював, цього замало.
Якщо ми маємо рацію, військові хочуть захистити дітей.
Отже, казарми охоронятимуть.
Треба проникнути непомітно, забрати дітей,
відвести до Мюррея і вивезти з Хоукінса.
Перш ніж хтось помітить, що їх нема.
-Прутик. -Що?
Що?
Вибачте. Я сказала це вголос? Я думала, що подумки.
Ви знаєте Гілку, Прутика і Різку?
Що? Ніхто з вас не бачив «Велику втечу»?
Це фільм про військовополонених.
Вони застрягли в казармах, як ця.
Щоб утекти, вони риють тунелі
і називають їх Гілка, Прутик і Різка.
Тунелі треба сховати від нацистів.
Тож Гілка в них у темному кутку, Різка під піччю,
а Прутик у вбиральні. І особисто мені подобається Прутик.
Вибачте. Вбиральня. Мені взагалі… Не зважайте.
Скажімо, виберемо Прутика.
Як нам знайти вбиральню?
І як провести туди дітей?
І як дізнатися, яких дітей обрав Векна?
Ми використаємо шпигуна, який проникне в казарми,
виміряє відстань до вбиральні, дізнається, хто бачив містера Щоце
і якось уникне військових.
Чудовий план, але трохи…
«Місія нездійсненна».
Хто це зробить, Майку?
Бонд? Маґнум?
Ні, нам не потрібен супершпигун.
Навпаки. Потрібен хтось, кого не запідозрять.
Хтось, хто може зайти без зайвих питань.
Єдина дитина, яку не забрали військові.
Що?
Двоє солдатів на вежі біля західних воріт.
Ще один на вежі біля східних воріт.
Один, два, три, чотири внизу.
Сподіваюся, ти маєш рацію, і Векна там,
бо ми можемо померти при спробі проникнути.
Я маю рацію.
Ти не можеш мати рацію у всьому. Твої теорії не сходяться.
-Чому? -Ти чула криптоніт.
Якщо Векна там, у нього нема сил.
А якщо немає сил,
як він міг бути причетним до викрадення Холлі?
Спитаєш, перш ніж я його вб'ю.
Наскільки висока огорожа?
Ти не стрибатимеш.
Чому ні?
Бо це не тренування. Це реальна ситуація.
І дах металевий.
Якщо зачепиш, поставиш на вуха всю базу.
А якщо стрибну, коли гримітиме?
Аякже.
Сім секунд.
Раз, два, три, чотири, п'ять, шість…
Сім.
Тобі пощастило.
Хоппере, прийом.
-Дастін! -Прийом. Це Дастін.
Хоппере, прийом. Це Дастін.
Це Хоп. Прийом.
Боже мій! Вони живі!
Од! Спитай про Од.
Од з тобою? Прийом.
Так. Я тут. Прийом.
Гаразд. Чудово.
Не знаю, чи ви зайняті чимось важливим, але…
-Дастіне. -Кажи!
Підходьте до церкви на кладовищі Роан.
Кладовище Роан? Як ви звідти з нами зв'язалися?
Ви ж не знаєте. Ми у Вивороті.
Що?
Ми вистежили Демогоргона за допомогою телеметричної мітки,
а потім врізалися в стіну. Буквально. І «бімер» Стіва застряг.
Хай би Од його витягла,
щоб ми далі шукали Демогоргона,
який може привести нас до Холлі. Це має сенс?
Потрібні деталі? Запитання? Зауваження? Прийом.
Врізалися в стіну?
У яку саме стіну?
Її трохи важко описати.
-Типу… -Величезна.
Огидна.
Тхне, як під пахвою Хендерсона.
Ми її бачили, але не на кладовищі Роан.
А за 400 метрів на південний схід від старого мосту Хаґена.
Це протилежний кінець міста.
Прекрасно.
Ми не знаємо, що це, але думаємо, Холі за стіною.
Не намагайтеся прорватися. Не вийде.
Ми шукаємо рішення.
-Ненсі. -Рішення? Яке рішення?
Яке рішення? Хоппере!
Не займайте ефір.
Ми прийдемо до вас. Чекайте.
Гадаєш, вони в безпеці?
Порівняно з нами? Так.
Добре.
Ходімо подивимося, чи тренування щось дало.
Ти дозволиш мені стрибнути?
Гайда, поки не передумав.
Прокляття Векни
ніколи не зникає.
Воно завжди з тобою.
З кожною жертвою він створював нові ворота.
Ворота до Вивороту?
Коли він забрав мене, він відкрив четверті, останні ворота,
розколовши Хоукінс навпіл.
Але якщо містер Щоце, тобто Генрі, тебе забрав,
чому ти тут?
Тобто чому я не мертва?
Усе гаразд. Це логічне запитання.
Я мала б померти.
І якусь мить…
я була мертва.
Не знаю, скільки мене не було.
Але потім я відчула, що мене щось кличе.
Один вечір. Не пропустіть. Квитки коштують лише 50 центів.
Це два четвертаки, мудрагелі.
-Джойс! Це та твоя дурна вистава? -Побачимося там, Харрингтоне.
У п'ятницю ввечері? Помрій.
Гарний кидок, придурку.
Чомусь я була в іншому часі.
Хоукінс.
Тридцять років тому.
Мандри в часі.
Але насправді мене там не було.
Я просто…
спостерігала.
ХОППЕР МОЛ.
І ГЕНРІ КРІЛ
І тоді я зрозуміла.
Я була у свідомості Генрі, у його спогадах.
У жахливій в'язниці, у світі,
яким керує злий, психований шматок лайна.
Як Камазоц.
Кама… Що?
Камазоц. З книги A Wrinkle in Time.
-Не читала. -Почитай. Класна.
Камазоц — це темна планета під контролем Це,
гігантського, безтілесного, злого мозку.
Тато Меґ… Меґ — головна героїня.
Він потрапляє в полон.
Генрі — Це, а ти — тато Меґ.
Гаразд. Ну…
Не знаю, чи погодиться тато Меґ, але, як на мене,
коли ти в'язень у безладному світі,
у тебе лише кілька варіантів.
Перший: ти позбавляєш себе життя.
Другий: ти приймаєш свою долю.
-Або третій… -Ти тікаєш.
-Я обрала третій. -Це найкращий варіант.
Я переходила
від спогадів до спогадів.
Але це місце — лабіринт.
Я заблукала і повернула назад, але так,
що опинилася на самому початку.
І тоді я почула її.
Я почула Кейт Буш.
Вона твоя подруга?
Мабуть, так.
Музика тебе знайде навіть у найтемніших місцях.
Лукас використовував її раніше, щоб вивести мене зі свідомості Векни,
назад до світла.
Ця музика лунала від Лукаса з реального світу?
Стільки часу минуло,
а він мене не покинув.
Якщо підеш за музикою,
тоді що?
Вона виведе мене звідси.
Додому.
Принаймні я так думала.
Але потім…
усе пішло шкереберть.
Агов!
Що ти робиш? Не вмієш читати, малий? Прохід заборонено.
Я бачу, офіцере.
Просто… мої однокласники зникли.
ЗАКРИТА ЗОНА
Ходімо.
Рухайся.
Крутяк! Це лазерні бластери?
Можливо.
І вони тебе розірвуть, якщо не рухатимешся.
-Хлопці. -Не дістанеш!
Хлопці!
Навіть не думайте.
Чекай.
Це рядовий Чепмен. Слухайся його.
З усіма запитаннями — до нього.
Де у вас туалет?
Валкова лопатка.
Лопата.
П'ять пар захисних окулярів.
Геодезичне колесо і…
Пауза для оплесків.
Сани Санти готові до оленів.
Вбудовані лави, ремені безпеки, поролон.
Усе, чого може забажати викрадена дитина.
Поролон?
Не хочу потовкти їх по дорозі.
Я на місці. Прийом. Повторюю: я на місці.
Так, прийом. Зрозуміло. Де ти?
У туалеті. У кабінці, 45 моїх кроків від головного входу.
Молодець. Збери всіх, хто бачив містера Щоце,
ми скоро прийдемо.
І пам'ятай: ти не засранець Дерек. Ти…
Дивовижний Дерек.
НЕСПРАВНИЙ
Коли відкриєш ворота, і я зайду…
-Ти головний. -Так.
А ти?
Я знищу твій криптоніт. Не хвилюйся.
Добре.
Швидше. Ти зможеш. Ти впораєшся.
Чекай. Ти зарано.
Боже мій.
Пробач.
Хочеш, щоб у старого був інфаркт?
Гарна робота, до речі.
Хопе.
Що?
Дякую.
За що?
Що навчив мене.
І довіряєш мені.
Завжди.
Момент істини настав.
Мене прислав містер Щоце
зібрати обраних.
Якщо до вас приходив містер Щоце, скажіть.
І коли стемніє, ідіть за мною до вбиральні,
і я поведу вас до нашого рятівника, до безпеки.
Дерек здурів.
Чудовиська йдуть, і ви всі помрете.
Дереку.
Ти говорив про Генрі?
Щось чути від Дерека?
Ще ні.
Дай йому час. Це ще недовго.
Я не можу змиритися з тим фактом,
що доля світу залежить від Дерека Тернбоу.
А ти в дзеркалі бачиш шеврон морських котиків?
Іноді людям треба, щоб у них повірили.
І тоді вони здатні на великі вчинки.
Твоя мама і Робін уже краще ладнають.
Допомогло, що мама злякала Демо.
Вона врятувала життя Робін, життя всіх.
Коли твоя мама взяла сокиру,
ти її бачив? Бачив очима Демо?
Так. Я був дуже близько до колективного розуму,
я відчував те, що відчував він — гнів.
Але я був там.
І я боявся. Я боявся за маму.
-Ти хотів її захистити. -Так. Але не міг.
Це було як страшне кіно, яке неможливо вимкнути.
Сезаме, відчинися!
Гаразд, розважайтеся.
Дякую.
-Упевнений, що не вимкнув? -Що не вимкнув?
Страшне кіно.
Захистив маму, а не навпаки.
Без образ. Вона крута, але сам розумієш.
-Так, 160 см зросту. -Так!
А Векна контролює колективний розум як ляльковик.
Може, коли ти там, ти теж можеш потягти за ниточки.
Тільки я не Векна.
Частково так.
Ти хочеш сказати, що я зло, яке прагне знищити світ?
Цілком.
Ні, я просто кажу, що ти такий самий чарівник, як він.
У грі, а не в реальному житті.
Так. У реальному житті ти радше чаклун,
бо твої сили не з книги заклинань. Вони в тобі.
У нас бували й божевільніші теорії.
А поки Одинадцять у Вивороті, нам потрібна магія.
Працюють над рішенням?
Якщо в Хоппера є рішення, як пройти крізь стіну і знайти Холлі,
хай би поділився з нами!
Плювати на старого.
Треба рухатися далі. Шукати двері.
Так, і дозволь спитати:
ці двері м'які, як батончик?
Хочеш щось сказати, то кажи.
Може, не варто тобі відтепер вирішувати.
Це не лише його рішення, а й моє, бо це моя сестра.
І…
Я згодна зі Стівом. Ми не можемо сидіти тут.
Я не знаю про двері, але ця стіна не може бути безкінечною.
Має бути спосіб її обійти.
Його нема.
Ця стіна — коло.
Коло навколо Вивороту.
Правда? Як ти знаєш?
Бо, на відміну від тебе, я не спав на алгебрі.
Телеметрична мітка засікла сигнал дивної частоти від стіни.
Я спершу не зрозумів, але я вже його чув.
Ми чули. Пам'ятаєш, коли шукали Хопа,
ми чули на Ірвін-роуд?
-Так. Ти сказав, що це перешкоди. -Так.
Але не з військової станції, і це не електромагнітні перешкоди.
Вони йшли від стіни, і це важливо,
бо це дає нам три розташування.
Я з'єднав точки,
виміряв, провів перпендикулярні бісектриси…
Ми не вчителі. Нам не треба бачити твою роботу.
Ти думаєш, що це велике коло. Ясно.
Не думаю. Знаю. Я тричі перевірив, і мої розрахунки правильні.
Нехай! Я не розумію, як це допоможе знайти Холлі.
Бо річ не в колі, а в центрі.
Департамент енергетики.
-Це… -Лабораторія Хоукінса.
Які шанси, що центр стіни
випадково в тому місці, де все почалося,
де було створено Виворіт?
Лабораторія створила стіну?
Не знаю. Але варто з'ясувати.
Що скажете?
Музика привела мене до нових спогадів.
Але щось у цьому спогаді було інакше.
Я була там.
Того дня Генрі прокляв мене.
Це його перший спогад про мене.
Знаю, ніби це кляте місце недостатньо моторошне.
Але музика мене вела.
І я пішла за нею.
Вона привела мене до нових спогадів.
Жахливих спогадів.
-Відпусти! -Іди за мною до смерті.
Здавалося, вони ніколи не закінчаться.
Але зрештою закінчилися.
Це сталося тієї ночі, коли Векна мене вбив.
Коли взяв мене в полон.
Я нарешті знайшла.
Вихід.
І я була так близько.
Так близько, що відчувала його руку на своїй.
Ніби я була там.
Ніби я була з ним у лікарні.
Ні.
Лукасе!
Привіт, Макс.
Я побігла.
Я бігла.
Ніколи не забуду виразу його обличчя.
Він був наляканий.
Не просто наляканий, а нажаханий.
Щось у цій печері…
у спогаді.
Він сюди не зайде.
Тут
я в безпеці.
Тож я перетворила її на свій прихисток.
Дім.
Я обрала другий варіант.
Тупий другий варіант.
Змирилася.
Але
раптом з'явилася ти.
І повернувся третій варіант.
Втеча.
У мене є план, як витягти нас звідси.
Він займе більше часу, ніж у нас є зараз.
Генрі скоро повернеться додому.
І він не повинен знати, що тебе не було.
Хочеш, щоб я пішла туди?
До нього? До Генрі? Ні, я…
Знаю. Тобі страшно.
Але якщо ти хочеш вибратися звідси, якщо хочеш втекти з Камазоца,
це єдиний вихід.
Єдиний вихід.
Кажи, що робити.
Що…
-Привіт. -Привіт.
Ти часом не пам'ятаєш Теммі Томпсон?
Та жахлива співачка?
Так.
Але в дев'ятому класі
я думала, що вона співає як Вітні, чортова, Х'юстон.
Коли я вперше її побачила, боже, час сповільнився.
Це була як сцена з якогось тупого фільму.
Її волосся розвівалося на вітрі, вона була красива.
Така красива.
І тоді я зрозуміла, що вона та єдина.
Що з Теммі я нарешті зможу бути собою, повністю собою.
Бо завжди була ця частина мене, яка мене лякала.
Але я думала, що якби Теммі любила мене, всю мене,
мені б більше не було так страшно.
А потім з'явився він, Стів «Грива» Харрингтон.
О боже.
Далі ти, мабуть, здогадуєшся.
Теммі закохалася в нього.
І все моє фантастичне життя з нею разом із рештою мого життя
розлетілося в мене на очах.
Я з'їхала в навчанні. Мене карали.
Я сиділа вдома у вихідні, робила хатню роботу.
Але якось я прибирала в гаражі батьків
і знайшла кіноплівку.
То був дурнуватий фільм, який я зняла в четвертому класі.
Я поставила його в проєктор
і раптом побачила цю маленьку версію себе.
І ця маленька я — я ледве її впізнала.
Вона була така безтурботна
і безстрашна.
Вона любила кожну частинку себе.
І тоді я зрозуміла.
Річ була не в безголосій Теммі.
А в мені.
Я шукала відповіді в інших, але…
Я знала всі відповіді.
Треба було лише перестати боятися.
Боятися того, хто я насправді.
І коли я перестала,
я стала вільною.
Ніби могла літати, розумієш? Нарешті я могла бути…
Запальною Робін.
Так. Запальною Робін.
Народ!
Може, поквапитеся?
Ви знайшли Прутика?
-Знайшли. -Так.
Сподіваюся, він не надто твердий.
Якщо так,
я його пом'якшу.
Агов!
Відведіть мене до Кей.
Дідько!
Один звук, і він буде останній. Кивни, якщо розумієш.
Рухайся! Ходімо!
Ну ж бо!
Не працює.
-Як нам пройти? -У мене немає допуску.
Я не питав, чи є в тебе допуск. Я питав, як нам пройти.
Ніяк.
У докторки Кей, твого боса, є допуск?
Я не знаю.
Ти не знаєш.
Дякую за допомогу.
План Б.
-Припиніть! -Од!
-Припиніть!
Ми пройшли.
Чорт.
Я хочу, щоб ви заплющили очі і зосередилися на диханні.
Вдих і видих.
Дихайте
і уявіть себе на пляжі.
Вода синя. Синя, як смурф.
Слухайте, як вона б'ється об берег, як собака, що сьорбає з миски.
Це називається візуалізація.
Мама так робить, коли закінчується валіум.
АМЕРИКАНСЬКИЙ ГЕРОЙ
Іди.
НЕСПРАВНИЙ
Привіт.
Відчуйте пісок під дупою. Він прохолодний і м'який.
…раз. Ось так.
Молодець. Гаразд.
Привіт, сонце. Як тебе звати?
Деббі.
Ви працюєте на містера Щоце?
Містер Щоце.
Так. Авжеж. Я його ельф.
Чарівний ельф.
Сюди. Ще кілька кроків.
Так, добре.
Молодець. Помаленьку.
Чорт.
Одинадцять.
Я тебе давно шукаю.
Мене звати…
Докторка Кей.
Я знаю, хто ти.
І знаю, хто в тебе є.
А ще я знаю…
що ти і твої люди…
помрете.
Якого фіга?
Краще не боротися.
Що більша загроза, то агресивніша відповідь.
Міс Робін, а інші?
Просто Робін. Не хвилюйся. Вони за нами.
Щось не так?
Ні. Усе йде за планом.
-Клапан… Обмотай курткою. -Добре.
Тримай.
Ось. Спробуй…
Вибач. Проблема із сантехнікою.
Ти не містера Щоце шукаєш?
-Тобі туди. -Туди.
Легкий вітерець дме з моря.
Ти дивишся на небо, шукаєш хмари, але ти лише…
Містер Щоце?
Чорт!
Офіцере!
Чекай. Заспокойся.
-Що сталося? -Облом.
Ти молодець.
-Лукасе! Нас помітили! -Ні!
Виведи їх. Ідіть.
-А інші? -Ідіть! Швидко!
Дідько! Ходімо.
Бігом! Погнали!
Ану зупиніться!
Ешлі Клайн — стукачка!
Агов!
Відчини двері! Відчини кляті двері!
То це через тебе.
Через тебе її так важко було відстежити.
Скалка в дупі.
І після всіх спроб її сховати ти привів її сюди?
Чому?
Навіщо ризикувати її життям заради інших?
Що ти знаєш, чого не знаю я?
Він стримується, якщо повіриш.
Те тепло, яке ти відчуваєш…
послаблює його.
Але в холоді він сильнішає.
Я можу це зупинити.
Але доведеться почати говорити.
Іди в дупу.
У твоєму стані, боюся, це не спрацює.
Не дуже кмітлива?
Ти запізнився. Кавалерія уже йде.
Не страшно.
Я швидко.
Доставка продуктів.
Де решта?
Ідуть.
Швидше, сонечко. Спускайся.
Іди сюди, інакше тебе з'їсть чудовисько.
Відчиніть двері!
Чорт!
З дороги!
Вчасно!
Тримаю. Усе добре.
Агов. Кудись зібралися?
Що ти робиш?
Ти мусиш піти. Ходімо.
Треба йти до лісу.
Криптоніт тебе там не дістане.
Ми не можемо піти. Ми прийшли по Генрі.
Візьми компас. Іди на північний схід.
Дійдеш до кладовища. Там знайдеш Ненсі та інших.
Чекай. Ти чого!
Що це?
Це запобіжний захід.
-Запобіжний захід. -Ні.
У разі чого все зникне разом зі мною.
-Ні. Ні, Хопе. -Це єдиний спосіб.
Я не ризикуватиму тобою.
Не ризикуватиму.
-Хоппере. Ні. -Послухай мене.
Відтепер
я хочу, щоб ти знала, як я тобою пишаюся.
Я тобою пишаюся. Я пишаюся тим, що ти подолала.
Пишаюся тим, ким ти є.
Ні.
Ні, Хопе. Хоппере!
-Я люблю тебе, Джейн. -Хоппере! Ні! Хоппере!
Хопе!
Хоппере!
Хопе!
Хоппере!
Сатурація падає.
Серце зупинилося!
Гаразд, діти. Швидше. Сідайте позаду.
Привіт.
Ось так.
Розважимося! Буде весело.
Пристебніться.
Безпека перш за все. Швидше. Марнуємо час.
Вам зручно?
Не дуже.
Ну, пробач.
Робін, Лукасе, ви чуєте? Прийом.
Робін. Прийом.
Лукас. Прийом.
У центрі проблема.
Яка проблема?
Пусти мене, придурку!
Не поясните, що тут відбувається?
Пусти.
-Зникло п'ятеро дітей. -Ви втратили п'ятьох?
-Як так? -Ця жінка…
Джойс Байєрс.
Вона вдерлася в казарми.
Допомогла їм утекти через якийсь тунель.
Ану повтори.
Слухайте. Ці діти в небезпеці.
І чому, думаєте, вони тут?
Ми їх захистимо.
Дозвольте втрутитися, офіцере. Я бачив, що там.
І з усією повагою, але ви і ваші люди нікого не захистите!
-Рядовий! -Агов!
-Не чіпай його! -Рядовий!
Що з тобою, рядовий? Не рухай його.
То ось що роблять військові? Б'ють дітей?
-Вілле! -Вілле!
Усе гаразд? Сину, ти в порядку?
Вони тут.
Беріть найближчу загрозу! Вогонь при виявленні!
Ми всі помремо!
Діти! Встаньте за мною!
Назад!
Під ліжка!
Станьте за мною.
Швидше!
Вілле!
Нас атакують. Повторюю: нас атакують.
Треба їхати!
А інші діти? Чорт!
Бігом!
Ми їдемо?
Їдемо!
Ходімо звідси. Не відставайте!
Гаразд.
Вілле, ходімо!
-Ходімо. -Зачекайте на мене!
Я не хочу помирати!
-Чекайте! -Не відставайте!
Дереку! Швидше!
-Ви цілі? З вами все гаразд? -Так.
Добре. Крамниця електроніки. Будемо рухатися швидко — встигнемо.
Стрибайте в тунелі і тікайте.
-Гаразд. -Гаразд?
Дивіться на мене. Пам'ятаєте?
Стійте!
Ідіть!
Ось тобі!
Бігом! Боже мій.
Боже!
Тримайся, сину!
-Що сталося? -Не знаю, але мені подобається!
Сестра.
Стріляй!
Обережно!
Мюррею!
Сучий син!
Чорт!
Ой-йой!
Діти!
Тримайтеся!
Бігом!
Назад!
Не підходь до нього!
Бачиш їх…
Вільяме?
Бачиш дітей?
Знаєш чому?
Чому я обрав їх змінити світ?
Бо вони слабкі.
Слабкі тілом і розумом.
Прошу!
Їх легко зламати.
Легко змінити.
Контролювати.
Ідеальні судна.
Ти…
Вілле.
Ти був перший.
І ти так легко зламався.
Ти показав мені, що можливо,
чого я можу досягти.
Деяким розумам, виявляється,
не місце в цьому світі.
А місце в моєму.
Я шукала відповіді в інших, але…
Я знала всі відповіді.
Будемо друзями?
Треба було лише…
перестати боятися.
Боятися того, хто я насправді.
Ого! Як гарно!
ЗАПРОШУЮ ДРУЗІВ
ЗАМОК БАЙЄРСА
І коли я перестала,
я стала вільною.
Ніби могла літати.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин