Bună!
Știu că ești înspăimântat și supărat,
dar te asigur că vrem doar să te ajutăm.
Derek!
Dacă o ții tot așa, o să te rănești.
Liniștește-te puțin, să putem vorbi.
- Știi cine sunt? - O răpitoare de copii malefică.
Bine, înțeleg de ce crezi asta.
Dar nu sunt malefică.
Sunt doar o mamă obișnuită.
El e Will, fiul meu.
Băiatul zombi!
- Știi de ce i s-a zis așa? - Fiindcă a murit și a înviat.
Dar lumea nu știe că, atunci când a dispărut,
a fost luat de un monstru înfricoșător.
Acum, monstrul înfricoșător te caută pe tine.
Știu. Mi-a zis domnul Ce. De-asta trebuie să mă lași să plec!
Nu! Domnul Ce nu e cine spune că e.
Înțelegi? Te minte. Monștrii lucrează pentru el.
De asta te-am adus în hambar.
Am zis că e un loc sigur, dar ne-a găsit.
Trebuie să te mutăm iar, să nu te poată găsi.
Dacă te dezleg, cooperezi și vii cu noi?
Te rog?
Perfect!
Ești un copil foarte curajos, Derek. Vreau să știi asta.
Foarte…
- Vrăjeală! - Mamă!
- Lasă-mă! Dă-te de pe mine! - Derek, te rog!
- Ușa! Închideți ușa! - Ajutor!
Dă-mi drumul! Lasă-mă!
- Rămâi jos! - Dă-te!
Ajutor! Sunt răpit!
Pleacă de lângă mine! Dă-mi drumul!
Mamă, funia! Adu funia!
Dă-mi drumul! Mănâncă pământ!
- Să te văd, jegosule! - La dracu'!
Frate, nu te minte!
Domnul Ce e un tip oribil. El a trimis monștrii după tine.
Suge-o pe asta grasă!
Isuse! Ce?
- Te-ai condamnat la moarte, jegosule! - Psihopato! O să fii închisă!
- Vine un monstru! - Te ajutăm!
Derek, te rog!
- Trebuie să cobori! - Nu ascult!
Înapoi!
Dacă îl vrei, trebuie să treci de mine!
Da, l-am lovit!
E dincolo! Vine spre noi!
- Ce faci? Trebuie să întorci! - Un portal e ca un Bopper, nu?
- Ce? - Pe-afară e crocant și dur.
Dar înăuntru e ceva lipicios și cremos.
Frate, ce tot spui acolo?
Cu destulă viteză, fac o gaură în portal
și-l urmărim la el acasă, în Lumea Răsturnată.
- Până la bârlog. - Pierd semnalul!
- Nu-l urmărim dacă ne zdrobim! - Nu ne zdrobim, e un Bopper!
Dispare!
Fă-o!
- Doamne! - Isuse!
- Doamne! - Știu ce fac!
Dumnezeule!
- N-o să meargă. - Nu reușim!
- Nu e un Bopper. Oprește! - Mai încet! Isuse!
- Rahat! Doamne! - Țineți-vă!
Am reușit!
Semnalul?
- E puternic! - Dumnezeule!
Te-am prins, nenorocitule! Te-am prins!
Will!
Sunt aici, Will. E în regulă.
Ești cu mine. Sunt lângă tine.
Sunt lângă tine, scumpule.
CAPITOLUL PATRU: MAGUL
Hockety-pockety?
Da, exact!
Hockety-pockety wockety wack Sus, jos și bric-a-brac…
Vin imediat, băiete. Aproape am terminat!
Liniște!
Jelly!
- Alan Miller? - Scuze, despre ce e vorba?
Despre fiica dv., domnule.
POLIȚIA MILITARĂ
CIMITIRUL ROANE HILL
O ia pe scurtătură, prin cimitirul Roane.
- E granița districtului. - Nu obosește?
Din păcate, exact opusul. Cred că accelerează.
- Ce? - Pierd semnalul.
Cred că glumești!
- Mai repede! - Să vedem.
Henderson, vorbește cu mine. Ce vezi?
- Henderson, ce… - Sunt interferențe.
- Ce importanță are? - Nu aud semnalul.
- Ascultă bine! - Cum adică?
- Iei tu căștile? - Eu conduc!
Condu. Eu mă ocup de navigație.
- Ce e asta? - Nu știu.
Steve, încetinește.
E înaintea noastră sau nu?
- Steve! - Steve, ai grijă!
- Rahat!
Jonathan, sunt mama. Răspunde-mi, te rog. Terminat.
Jonathan, răspunde, te rog!
Jonathan, Nancy, Dustin, aici Joyce. Vă rog, răspundeți!
Bună!
Ai dat de ei?
Măcar așa știm că au trecut dincolo. Vrei să vezi unde se duc?
- Ce reprezintă? - Nu știu.
Dar am simțit că e ceva important pentru el.
- Pentru domnul Ce? - Numele lui adevărat e Henry.
Zis Vecna.
Și Unu.
Sunt prea multe nume!
Taci și ascultă, jegosule!
Am simțit că nu voia să fiu acolo.
Nu trebuia să văd asta.
N-ai fost niciodată atât de aproape de mintea colectivă. Erai la câțiva pași.
Uneori, la Squawk, când semnalul e prea puternic,
se supraîncarcă tot sistemul.
Cred că asta a fost, o supraîncărcare.
Nu doar ai accesat mintea colectivă. Ai ajuns în centrul de control.
Și Holly? Unde era Holly?
Holly… Holly era…
Era lipită de un fel de țeapă.
Devenise parte din ea cumva, parcă țeapa îi făcea ceva.
Erau și alții.
Încă trei.
Credeam că îl vrea doar pe jegos.
Așa ziceam și eu. Dar numai el a fost lângă mine.
O sincronizare fortuită.
- Ai auzit? Fortuită. - Nu știu ce înseamnă.
Chiar nu-mi plac țepii în plus.
Prima dată, Vecna o ia pe Holly. A doua oară, încă trei.
E pus pe treabă. Și vrea să mai ia.
Încă opt, dacă desenul e bun. Doisprezece în total.
Ce vrea să facă cu ei?
- Și de ce copii? - De ce 12?
Nu știu, dar trebuie să-l oprim,
ca Dustin și ceilalți să poată ajunge aici, la Holly.
Dacă am ști pe cine caută, i-am putea scoate din Hawkins.
- Departe de Vecna. - Ați uitat de carantină?
- Asta nu e tot! - Mai e o problemă!
Pe drum, niște soldați au urcat-o pe Debbie Miller într-un autobuz cu copii.
I-am urmărit două străzi. I-au luat și pe alții.
Nu cred că îi duceau la școală.
Nu numai Vecna îi vrea pe copii.
Unsprezece era la familia Wheeler când a fost luată Holly.
După 24 de ore, avem încă trei copii dispăruți.
În Hawkins, sunt 73 de copii cu vârsta între nouă și zece ani.
Dacă tiparul e valabil, următoarea țintă va fi din grupul ăsta.
Credeți că Unsprezece i-a luat pe copii?
În ce scop?
Să-i ucidă, să-i protejeze… Scopul nu contează.
Unde sunt ceilalți copii?
Ajung imediat la Mac-Z. Vreau să fii și tu acolo.
- L-aș căuta pe lt. Akers. Dacă îl găsesc… - O să găsești un om mort.
Du-te la Mac-Z, dle colonel. E un ordin.
Dnă general-maior!
Cu tot respectul, acești copii sunt în pericol.
A-i folosi ca momeală pare cel puțin…
Cum, sergent?
O nesăbuință.
E o nesăbuință dacă nu reușești să-i protejezi.
Îmi spui că nu-i poți proteja, sergent?
Nu, doamnă.
Bine.
Iartă-mă că te-am speriat.
N-am văzut pe nimeni de foarte mult timp, așa că…
M-am entuziasmat.
Vestea bună e că rana nu pare adâncă.
N-ai nevoie de copci.
Dar ustură, nu?
Să știi că poți vorbi cu mine.
Nu mușc.
Îți amintești de mine, nu?
Am fost la tine acasă. De multe ori.
Ești Max! Max Mayfield.
Mergi cu skateboardul și ai un walkman.
- Asta sunt. - Dar…
Cum de sunt aici, deși sunt în comă la spital?
E o întrebare rezonabilă.
Hai să mergem! Nu suntem în siguranță.
- Unde mergem? - Acasă la mine.
Nu pot merge departe. Îl caut pe Henry.
- Îl știi pe Henry? - Da.
Mi-a lăsat un bilet. Vezi? A zis să ne întâlnim aici, la semnul X.
- Are probleme cu monștrii. - Henry are probleme, dar nu cu monștrii.
- Dar uite! Aici scrie… - Știu ce scrie.
De unde știi? Scrie să mă grăbesc!
Holly, știu, fiindcă nu Henry l-a scris, ci eu.
Nu înțeleg.
Îmi pare rău.
N-am vrut să mint. Dar trebuia să mă asigur că vii aici.
- Ești dintre ei, nu? - Care „ei”?
- Monștrii. - Arăt a monstru?
Nu știu. Te puteai deghiza. Ai haine ciudate și ești în comă.
Bine.
Ar ști un monstru că fratele tău a vrut să-și facă creastă,
dar sora ta l-a oprit
și l-a salvat de la cea mai mare umilință socială
trăită de un boboc la liceul Hawkins?
- Ce culoare avea creasta? - Portocaliu intens.
Personal, cred că „intens” e folosit ironic aici, dar…
Mi s-a zis că sunt negativistă. Eu zic că sunt sinceră.
Haide!
Bine ai venit!
Am și priveliște.
Unde suntem?
Într-o amintire.
Într-o lume formată din o mie de amintiri.
Știu că pare un loc frumos, dar nu e.
Locul ăsta, lumea asta…
E o închisoare.
Închisoarea lui Henry.
E în regulă, scumpo!
Ei sunt băieții buni. Ne vor proteja pe toți.
Gândește-te la asta ca la o excursie.
O expediție de studiu.
ZONĂ CU ACCES CONTROLAT
A sosit marfa. Repet, a sosit marfa.
Îi duc într-o baracă, a doua după bibliotecă.
Tunelurile!
Da. Vedeți? Tunelul nordic din Mac-Z trece chiar pe sub baracă.
- Avem noroc! - Era și timpul.
Avem nevoie de mult noroc.
Dacă avem dreptate, armata îi protejează pe copii.
Baraca va fi bine păzită.
Trebuie să săpăm sub baracă, să luăm copiii,
iar Murray să-i scoată din Hawkins.
Înainte să se afle că au dispărut.
- Dick. - Poftim?
Poftim?
Am spus-o cu voce tare? Credeam că doar gândesc.
Știți de Tom, Dick și Harry, nu?
Pe bune? N-ați văzut Marea evadare?
E vorba de niște prizonieri.
Sunt închiși într-o baracă exact ca asta.
Ca să evadeze, sapă tuneluri, cărora le zic Tom, Dick și Harry.
Naziștii nu trebuie să le vadă,
așa că Tom e într-un colț întunecat, Harry e sub aragaz, iar Dick, la baie.
Pentru cazul nostru, cel mai mult îmi place Dick.
Scuze, baia. Eu nici măcar… Nu contează.
Bine. Am înțeles, Dick.
- Cum găsim baia? - Și cum îi ducem pe copii acolo?
De unde știm care sunt țintele lui Vecna?
Strecurăm un om în interior.
Intră în baracă, localizează baia și află ce copii l-au văzut pe dl Ce,
evitând cumva soldații.
- E un plan minunat, dar nu e cam… - E o misiune imposibilă.
Da. Mike, cine o să facă asta?
- Bond? Magnum? - Nu vrem un superspion.
Vrem opusul, cineva care n-ar trezi suspiciuni.
Care ar putea intra fără probleme.
Copilul pe care armata n-a pus mâna.
Ce e?
Doi soldați în turnul de lângă poarta de vest.
Încă unul în turnul de la poarta de est.
Unu, doi, trei, patru, jos.
Sper că ai dreptate, și Vecna e acolo.
- E posibil să murim încercând să intrăm. - Am dreptate.
Nu ai dreptate mereu. Teoriile tale nu se leagă.
- De ce nu? - Ai auzit kriptonita.
Dacă e Vecna, nu are puteri.
Fără puteri, cum a fost implicat în răpirea lui Holly?
Îl întrebi înainte să-l omor.
Cât de înalt e gardul?
- Nu sari peste gard. - De ce?
Fiindcă nu suntem la antrenament. E o situație reală.
Iar acoperișul e din metal.
Dacă aterizezi pe el, alertezi toată baza.
- Nu și dacă mă sincronizez cu tunetul. - Da…
Sunt șapte secunde.
Una, două, trei, patru, cinci, șase…
șapte.
Bine. A fost noroc.
- Hopper, mă auzi? Aici, Dustin. - Dustin!
Hopper, mă auzi? Sunt Dustin.
- Salut, sunt Hop. Recepționat. - Să-mi trag una!
- Bine. Sunt în viață! - Întreabă de Unșpe.
- Unșpe e cu tine? Terminat. - Da, sunt aici. Terminat.
Bine! Da! Extraordinar!
- Nu știu dacă sunteți ocupați, dar… - Dustin!
- Să vină aici! - Veniți la cimitirul Roane.
Cimitirul Roane? Cum naiba ne contactați de acolo?
Da. Nu știți. Suntem în Lumea Răsturnată.
Poftim?
Pe scurt, am urmărit un demogorgon cu emițător.
Am intrat într-un perete. La propriu. BMW-ul e în perete.
Am vrea să-l scoată Unșpe ca să căutăm demogorgonul,
care, teoretic, ne duce la Holly.
Are sens? Mai vreți detalii? Aveți întrebări? Nelămuriri? Terminat.
Ați intrat într-un perete?
Ce perete, mai exact?
E cam greu de descris.
- Este… - Uriaș?
- Dezgustător. - Miroase ca subrațul lui Henderson.
L-am găsit și noi, dar nu la cimitir, ci la 400 m spre sud-est de podul Hagen.
E în partea opusă a orașului.
Fascinant!
Nu știm ce e. Credem că Holly e dincolo. Nu încercați să-l străpungeți. Nu puteți.
Lucrăm la o soluție.
- Nancy! - Soluție? Ce fel de soluție?
Ce fel de soluție? Hopper!
Trebuie să lăsăm liberă calea de comunicație.
Venim să vă luăm. Rămâneți pe loc.
- Oare sunt în siguranță? - În comparație cu noi, da.
Bine.
- Să vedem dacă antrenamentul a meritat. - Mă lași să sar?
Să mergem, înainte să mă răzgândesc.
Blestemul lui Vecna
nu dispare niciodată.
Rămâi cu el.
Cu fiecare victimă luată a creat un nou portal.
Un portal spre Lumea Răsturnată?
Când m-a luat pe mine,
l-a deschis pe al patrulea, ultimul, distrugând Hawkinsul.
Stai, dar dacă te-a luat domnul Ce… adică Henry,
cum ești aici?
De ce nu sunt moartă?
E în regulă. E o întrebare corectă.
Ar trebui să fiu.
Și pentru o clipă…
am fost.
Nu știu cât timp.
Apoi, am simțit că mă cheamă ceva.
O singură reprezentație! Nu ratați! Costă doar 50 de cenți.
Două monede de 25, pentru tocilari.
- Joyce! Iar ne bați la cap cu piesa ta? - Fă bine și vino, Harrington.
Vineri seara? Vezi să nu!
Frumos, nemernicule!
Cumva, eram în alt timp.
În Hawkins.
Cu 30 de ani înainte.
Călătorie în timp!
Doar că nu eram efectiv acolo.
Deloc. Eram doar…
un observator.
Atunci am înțeles.
Eram prinsă în mintea lui Henry, în amintirile lui.
E o lume-închisoare de coșmar,
condusă de un nemernic psihopat și malefic.
- Cum e Camazotz. - Cama… Ce?
Camazotz. Din cartea O buclă în timp.
- N-am citit-o. - E grozavă.
Camazotz e o planetă întunecată, controlată de IC,
un creier uriaș și malefic fără corp.
Tatăl lui Meg, personajul principal, e luat prizonier acolo.
Henry e ca IC, iar tu ești ca tatăl lui Meg.
Bine. Păi…
Nu știu ce zice tatăl lui Meg, dar după cum văd eu treaba,
când ești prizonier într-o lume-închisoare haotică,
ai doar câteva opțiuni.
Prima: să te sinucizi.
A doua: să-ți accepți soarta.
- Sau a treia… - Să evadezi.
- Am ales-o pe a treia. - Pare cea mai bună.
M-am mișcat întruna.
Am trecut din amintire în amintire.
Dar locul ăsta e un labirint.
M-am pierdut, m-am întors.
M-am întors atât de mult, încât am ajuns de unde am plecat.
Și atunci am auzit-o.
Am auzit-o pe Kate Bush.
O prietenă de-ale tale?
Poți spune așa.
Muzica te poate găsi chiar și în cele mai întunecate locuri.
Lucas mai ajunsese așa la mine
să mă scoată din mintea lui Vecna, să mă aducă la lumină.
Deci muzica se auzea de la Lucas, din lumea reală?
Chiar și după atâta timp,
el nu renunțase la mine.
Dacă ai fi urmat muzica, ce s-ar fi întâmplat?
M-ar fi scos de aici.
M-ar fi dus acasă.
Cel puțin așa am crezut.
Dar…
totul a mers prost.
Ce naiba faci? Nu știi să citești? Acces interzis!
Înțeleg, dle polițist.
Dar la școală nu e nimeni.
Haide!
Mișcă-te!
- Frățioare! Alea sunt lasere? - E posibil.
Și o să te spulbere dacă te oprești.
- Băieți! - Nu mă prinzi!
Băieți!
Gata! Nu faceți asta.
Stai!
El e soldatul Chapman. Faci ce spune el.
Dacă ai întrebări, vorbești cu el.
Unde aș putea să mă ușurez?
Rangă.
Cazma.
Cinci ochelari de protecție.
O roată de topografie și…
Nu aplaudați încă!
Sania Moșului e pregătită pentru reni.
Avem bănci, centuri de siguranță și căptușeală din spumă.
Tot ce-și poate dori un copil răpit.
Spumă?
N-aș vrea să se lovească cineva, nu?
Am intrat. Repet, am intrat. Mă auziți?
Da, te auzim. Unde ești?
În baie. E în spate, la 45 de pași de intrare.
Bravo! Adună-i pe copiii care l-au văzut pe dl Ce.
Ajungem curând la voi.
Și ține minte, tu nu ești Derek Jegosu'.
- Ești… - Derek Fermecătoru'.
TOALETĂ DEFECTĂ
După ce deschizi poarta și eu ajung înăuntru…
- Tu conduci. - Exact.
Și ce faci?
O să distrug kriptonita, nu-ți face griji.
E bine.
Haide! Hai, te descurci. Poți!
Stai! E prea devreme!
Doamne!
Îmi pare rău!
Vrei să mă vezi cum fac atac de cord?
Bravo, apropo.
- Hop? - Da?
- Mulțumesc. - Pentru ce?
Pentru că m-ai învățat.
Și pentru încredere.
Cu plăcere.
A sosit ziua judecății.
Așa că am fost trimis de domnul Ce să-i adun pe cei aleși.
Dacă ați fost vizitați de dl Ce, spuneți.
Iar la noapte, veniți cu mine la latrină,
iar eu vă voi duce la salvatorul nostru, la siguranță.
Derek a înnebunit.
Vin monștrii! O să muriți cu toții.
Derek!
Vorbeai despre Henry?
- Derek a mai zis ceva? - Încă nu.
Dă-i timp. N-a trecut așa mult.
Nu pot să trec peste faptul că soarta lumii depinde de Derek Turnbow.
Când te uiți în oglindă, vezi un pușcaș marin?
Uneori, oamenii au nevoie să creadă cineva în ei.
Apoi, pot face lucruri uimitoare.
Mama ta și Robin se înțeleg tot mai bine.
N-a stricat că mama l-a gonit pe demogorgon.
I-a salvat viața lui Robin, ne-a salvat pe toți.
Când mama ta învârtea toporul, o vedeai prin ochii demogorgonului?
Da. Și eram foarte aproape de mintea colectivă.
Parcă simțeam ce simțea el, furia lui.
Dar eram și eu acolo și simțeam teamă. Mă temeam pentru mama.
- Voiai să o protejezi. - Da. Dar n-am putut.
Era ca un film de groază pe care nu-l poți opri.
Sesam, deschide-te!
Ei bine, distracție plăcută!
Mersi!
Ești sigur că n-ai putut?
- Ce? - Să oprești filmul.
Să-ți protejezi mama. Fără supărare, știu că e o dură, dar…
- Da, are 1,75 m. - Da!
Vecna controlează mintea colectivă ca un păpușar.
Poate că, fiind conectat, poți trage și tu sforile.
- Doar că nu sunt Vecna. - Ba da, oarecum.
Zici că sunt malefic și că vreau să distrug lumea?
Absolut.
Nu! Zic doar că ești un vrăjitor, ca el.
În D&D, Mike, nu în viața reală.
Adevărat. În viața reală, ești un mag.
Puterile tale nu vin din cărți. Sunt înnăscute.
Am auzit teorii și mai trăsnite.
Unșpe e în Lumea Răsturnată. Avem nevoie de magie aici.
Lucrează la o soluție?
Dacă Hopper știe cum să treacă prin perete și să ajungă la Holly,
ar trebui ne spună!
Eu zic să-l ignorăm pe babalâc. Nu stăm pe loc. Căutăm o ușă.
Da… Eu am o curiozitate.
Ușa asta de care zici e moale ca un Bopper?
Ai ceva de zis, Byers? Zi direct.
Zic că poate n-ar trebui să mai decizi tu.
N-a fost doar decizia lui. A fost a mea, fiindcă e sora mea.
Și…
Sunt de acord cu Steve. Nu putem sta degeaba aici.
Nu știu ce să zic de ușă, dar peretele ăsta nu poate fi nesfârșit.
Trebuie să aibă un capăt.
Nu are!
Peretele e un cerc.
Înconjoară complet Lumea Răsturnată.
Da? Cum ți-ai dat seama?
Spre deosebire de tine, n-am dormit la algebră.
Antena a detectat o frecvență ciudată emisă de perete.
Mi-a luat puțin să o recunosc, dar am mai auzit-o.
Am auzit-o amândoi.
Când îl căutam pe Hop, ai auzit ceva pe Irwin Road.
- Interferențe, așa ai zis. - Asta era.
Dar nu era o transmisiune militară sau IEM.
Venea de la acest perete.
Asta e important, fiindcă ne oferă trei locații cunoscute.
Am unit punctele, am găsit mijlocul, am trasat mediatoarele…
Bine! Nu suntem profesori, nu ne face demonstrația.
- Am înțeles. Crezi că e un cerc. - Nu cred. Știu sigur.
Am verificat și răsverificat. Așa e.
În fine! Tot nu văd cum ne apropie asta de Holly.
Nu e vorba de cerc, ci de centru.
Ministerul Energiei.
- Acolo e… - Laboratorul Hawkins!
Ce șanse erau ca centrul cercului să fie acolo unde a început totul,
unde s-a creat Lumea Răsturnată?
- Laboratorul a creat peretele? - Habar n-am, dar ar trebui să aflăm.
Nu credeți?
Muzica m-a dus la o nouă amintire.
Dar această amintire era diferită.
Eram acolo.
Când m-a blestemat Henry.
Prima lui amintire cu mine.
Ca și cum locul ăsta nu era destul de amețitor.
Dar încă eram ghidată de muzică.
Așa că am urmat-o.
Și… m-a purtat prin alte amintiri.
Amintiri îngrozitoare.
- Dă-mi drumul! - Să mă urmezi în moarte.
Părea că nu se vor sfârși niciodată.
Până la urmă, s-au terminat.
Era noaptea în care Vecna m-a ucis.
Când m-a luat prizonieră.
În sfârșit, o găsisem.
Găsisem ieșirea.
Eram atât de aproape!
Atât de aproape, încât i-am simțit mâna pe a mea.
Parcă eram acolo.
Parcă eram cu el în spital.
Nu!
Lucas?
Lucas!
Bună, Max!
Am fugit.
Am fugit fără oprire.
Nu voi uita privirea lui din ziua aceea.
Era speriat.
Era mai mult decât speriat, era îngrozit.
E ceva cu peștera asta…
cu amintirea asta.
Nu intră aici.
Aici…
sunt în siguranță.
Așa că am transformat locul acesta în sanctuarul meu.
E casa mea.
Am ales a doua opțiune.
Opțiunea a doua, de rahat.
Ți-ai acceptat soarta.
Asta…
până când ai apărut tu.
Pot alege iar a treia opțiune.
Să evadezi.
Am un plan ca să ieșim de aici.
Va dura mult timp, mai mult decât avem acum.
Henry se va întoarce curând acasă.
Când revine, nu trebuie să știe că ai plecat.
Vrei să mă întorc acolo?
- Înapoi la el, la Henry? Nu… - Știu. E înfricoșător.
Dar dacă vrei să pleci de aici, să evadezi din Camazotz,
asta e singura cale.
E singura cale.
Spune-mi ce trebuie să fac!
Ce…
- Bună! - Bună!
O mai știi pe Tammy Thompson?
Da. Fata care cânta îngrozitor?
Da.
Dar în clasa a noua, mi se părea că sună ca Whitney Houston.
Prima dată când am văzut-o, Doamne, timpul parcă a încetinit.
Parcă era o scenă dintr-un film prost.
Părul îi flutura în vânt. Arăta perfect.
Era absolut perfectă. Atunci și acolo, am știut că ea e aleasa.
Că, lângă Tammy, voi putea, în sfârșit, să fiu eu însămi.
Dintotdeauna, această parte din mine m-a cam speriat.
Am crezut că, dacă Tammy m-ar iubi așa cum sunt, cu tot ce sunt,
nu aș mai fi atât de speriată.
Apoi a apărut Steve Harrington, zis „Freză”.
- Dumnezeule! - Probabil că ghicești restul.
Tammy s-a îndrăgostit rău de el.
Toată viața mea imaginară cu ea,
ca și viața mea reală s-au prăbușit instantaneu.
Am luat note mici. Am fost pedepsită. În weekenduri, făceam treabă acasă.
Într-o zi, curățam rahat de liliac în garajul alor mei.
Am găsit o rolă de film de opt milimetri.
Era un film prostesc pe care îl făcusem într-a patra,
dar l-am pus pe proiector.
Dintr-odată, mă uitam la o versiune mică a mea.
Fetița aia mică… Cât pe ce să nu mă recunosc.
Era complet lipsită de griji
și absolut neînfricată.
Iubea tot ce însemna ea.
Atunci am înțeles.
Nu avea nicio legătură cu afona de Tammy.
Era vorba doar despre mine.
Căutam răspunsuri la altcineva,
dar știam tot ce trebuia să știu.
Era suficient să nu mai fiu atât de speriată.
Speriată de cine eram cu adevărat.
După ce am făcut asta,
m-am simțit foarte liberă.
Parcă puteam zbura, înțelegi?
- În sfârșit, puteam fi… - Rockin' Robin.
Da. Rockin' Robin.
Fraților!
Ne grăbim puțin?
Ați dat de Dick?
- Aici e. - Da!
Să sperăm că nu e prea tare.
Dacă e, îl înmoi eu.
Duceți-mă la Kay.
Fir-ar să fie!
Orice sunet scoți va fi ultimul. Dă din cap că înțelegi.
Mișcă!
Hai, să mergem!
Haide!
Nu funcționează.
- Cum trecem? - Nu am acces.
N-am întrebat dacă ai acces. Am întrebat cum trecem.
Nu puteți!
Dr. Kay, șefa ta, are acces?
Nu știu.
Nu știi.
Mersi pentru ajutor!
Trecem la planul B.
- Doamne, oprește-le! - Unșpe!
- Oprește-le!
Am trecut!
Rahat!
Închideți ochii și concentrați-vă pe respirație.
Inspirați și expirați.
În timp ce respirați, imaginați-vă că sunteți pe o plajă.
Apa e albastră. Albastră ca un ștrumf.
O auziți cum atinge nisipul, ca un câine care linge un castron.
Se numește vizualizare. Mama face asta când nu mai are Valium.
Du-te!
Sal'tare!
Simțiți nisipul sub fund. E răcoros și moale.
Încet. Așa.
Bravo! Bine.
Bună, scumpo. Cum te cheamă?
Debbie. Lucrezi pentru domnul Ce?
Dl Ce?
Da. Desigur. Sunt unul dintre elfii lui.
Sunt un elf magic.
Aici. Încă doi pași.
Bine. E în regulă.
Bine. Bravo! Câte o treaptă.
La dracu'!
Unsprezece…
Te caut de foarte mult timp.
- Numele meu e… - Dr. Kay.
Știu cine ești.
Și știu pe cine ai aici.
Și mai știu…
că tu și oamenii tăi…
o să muriți.
Ce naiba?
E mai bine să nu te zbați.
Cu cât amenințarea e mai mare, cu atât răspunsul e mai agresiv.
- Dră Robin, dar ceilalți? - Zi-mi Robin. Stai liniștită, vin și ei.
S-a întâmplat ceva?
Nu, domnule. Totul merge exact conform planului.
- Etanșează… Învelește-l cu haina! - Acum!
Ține de el!
Poftim. Încearcă…
Bună! Scuze, e o problemă cu instalația.
Îl cauți cumva pe dl Ce?
- Pe acolo. - Acolo.
Briza mării adie încetișor.
Te uiți spre cer, căutând nori, dar nu vezi…
Dl Ce?
La dracu'!
- Dle polițist! - Ușurel! Calmează-te.
Biluțe de rahat!
Bravo!
- Lucas! Am fost văzuți! - Nu se poate!
Scoate-i de aici!
- Și ceilalți? - Du-te!
La naiba! Haideți!
Mișcați-vă!
Stai pe loc!
Ashley Klein e turnătoare!
Deschide naibii ușa!
Deci tu ești motivul.
De-asta a fost atât de greu să-i dăm de urmă.
Ghimpele din coasta mea.
După ce te-ai dat peste cap să o ascunzi, o aduci aici?
Tocmai aici?
De ce?
De ce să-i riști viața pentru cine e acolo?
Ce știi în plus față de mine?
Nu-și folosește toată forța, dacă-ți vine să crezi.
Căldura pe care o simți…
îi slăbește forța.
Dar frigul îi priește de minune.
Pot să opresc totul.
Dar va trebui să vorbești.
Du-te dracului!
În starea ta actuală, mă tem că nu va funcționa.
Nu ești prea isteață, nu?
E prea târziu. Vin întăriri.
E în regulă.
O să fiu rapid.
A venit comanda!
- Unde sunt ceilalți? - Vin și ei.
Hai, scumpo! Vino jos. Haide!
Vino aici acum, sau o să te mănânce un monstru!
Deschideți ușa!
Mama dracului!
Laoparte!
Era și timpul!
Te-am prins. E în regulă.
Salutare! Unde crezi că te duci?
Ce faci?
Trebuie să pleci. Haide!
Trebuie să ajungi în pădure.
Kriptonita nu bate până acolo.
Hop, nu putem pleca. Am venit după Henry.
Ascultă! Iei busola asta și mergi spre nord-est.
O să ajungi la cimitir. Acolo sunt Nancy și ceilalți.
Ce faci?
Ce ai acolo?
- E o măsură de protecție. - Ba nu.
- Orice-ar fi, trebuie să îl ucid. - Nu!
- Nu, Hop! - E singura cale.
Nu risc să te pierd.
Nu o să risc asta.
- Hopper, nu! - Vreau să știi ceva.
De acum înainte, să știi că sunt foarte mândru de tine.
Sunt mândru de tine, mândru că ai depășit atâtea piedici.
Sunt mândru de cine ești.
Nu!
Nu, Hop! Hopper!
- Te iubesc, Jane. - Hopper! Nu!
Hopper!
Hop!
Hopper!
Hop!
Hopper!
Scade concentrația de oxigen!
Nu mai are puls!
Haideți, copii. Găsiți-vă locuri în spate.
Bună!
În regulă.
Bine! Haideți să ne distrăm! O să fie grozav, nu? Perfect!
Centurile, vă rog. Siguranța primează! Haideți! Timpul trece.
- Stați confortabil, nu? - Nu prea.
Da? Regret!
- Robin, Lucas, mă auziți? Terminat. - Te aud. Sunt Robin.
Și Lucas. Te aud.
Avem o problemă la Mac.
Ce problemă?
Ia mâna de pe mine, dobitocule!
Îmi explici ce se întâmplă aici?
- Lasă-mă! - Lipsesc cinci copii.
- Ați pierdut cinci copii? - Cum?
- Femeia asta… - Joyce Byers!
A intrat în baracă.
I-a ajutat să evadeze printr-un fel de tunel.
Scuze, poți să repeți?
Ascultă, copiii nu sunt în siguranță. Sunt în pericol.
De ce credeți că sunt aici? Sunt sub protecția noastră.
Dacă-mi permiteți, dle polițist, am văzut ce urmează.
Cu tot respectul, dv. și oamenii dv. nu puteți proteja nimic!
- Soldat! - Ce faci!
- Lasă-l! - Soldat!
Ce naiba ai, soldat? Ia-ți mâinile de pe el.
Asta face armata? Lovește copii?
- Will! - Will!
Ești bine? Dragule, ești bine?
Sunt aici.
Foc de voie la vederea inamicului!
O să murim cu toții!
Copii! Treceți în spatele meu!
Foc de voie!
Sub paturi! Băgați-vă sub paturi!
Sub pat! Toată lumea, sub pat!
Stați în spatele meu!
Mișcă!
Will!
Suntem atacați! Repet, suntem atacați!
- Trebuie să plecăm! - Și ceilalți copii? Rahat!
Fugiți!
- Pornim odată? - Pornim!
Plecăm! Ochii la mine! Țineți aproape!
Bine!
Will, haide! Vino!
- Haideți! - Așteaptă-mă! Stai!
Nu sunt pregătit să mor!
- Așteptați! - Ține pasul!
Derek! Grăbește-te!
- Sunteți teferi toți? Sunteți bine? - Da.
Bine! Mergem la Radio Shack. Dacă ne mișcăm repede, reușim.
Intrăm în tuneluri și plecăm.
- Bine. - De acord?
Ochii la mine, da?
Du-te!
Gata, pornim!
Ia de-aici!
Haideți!
Doamne!
Rezistă!
- Ce naiba s-a întâmplat? - N-am idee, dar îmi place!
Surioară.
Foc!
Atenție!
Murray!
Nenorocitul!
La dracu'!
Copiii!
Țineți-vă!
Nu vă opriți! Fugiți!
Înapoi!
Nu te apropia de el! Nu te apropia!
Îi vezi,
William?
Îi vezi pe copii?
Știi de ce?
De ce i-am ales pe ei ca să schimb lumea?
Fiindcă sunt slabi.
Sunt slabi la corp și la minte.
Ajută-mă, te rog!
Sunt fragili.
Sunt ușor de transformat.
Ușor de controlat.
Receptoarele perfecte.
Iar tu, Will,
tu ai fost primul.
Ai cedat foarte ușor.
Mi-ai arătat ce e posibil,
ce aș putea realiza.
Se pare că unele minți
pur și simplu nu au ce căuta în lumea asta.
Locul lor e în lumea mea.
Căutam răspunsuri la altcineva,
dar știam tot ce trebuia să știu.
Vrei să fim prieteni?
Era suficient…
să nu mai fiu atât de speriată.
Speriată de cine eram cu adevărat.
Ce frumos e!
CASTELUL BYERS
După ce am făcut asta,
m-am simțit liberă.
Parcă puteam zbura.
Subtitrarea: Dan Ilioiu