PITTSBURGH, PENNSYLVANIA
28. LISTOPAD 1984.
Brže! Brže! -Idemo odavde!
Krenuli su Poplarovom ulicom, prema Glavnoj.
Otresi ih od nas, Mick! -Radim na tome!
Uličica. Nadesno. -Dobro.
Sranje! -Sranje! Sranje! Sranje!
Sranje!
Kvragu! Ima ih još! -Sranje!
Krenuli su 7. ulicom.
Učini nešto, Kali!
Sljedeća desno. Ima tunel. Idi njim.
Držimo gadove u šaci!
Bum. -Sranje!
Sranje!
Što nije u redu s tobom, Adamse? Što radiš!?
Adamse! Zašto si stao? Adamse!
Adamse, govorim ti!
Adamse! Adamse!
www.prijevodi-online.org
TUĐINSKA OPASNOST
Prvo poglavlje: Pobješnjela Max
Dovraga! Dovraga!
Policijska potjera protutnjala je centrom Pittsburgha večeras...
Još jedan glupi novčić. -Dusty, pazi! Gotovo si pogodio Mewsa.
Mogu li provjeriti ispod tvojih jastuka? -Dusty. -Molim te. Hitno je.
Tko ti je prijatelj?
Volim te, mama. Lucase, čuješ li? Imam četiri od 25 centi. A ti?
Uzmi svoju malu zbirku i pomnoži je s pet.
Kako? -Dok si ti prosio kao propalica, pokosio sam travnjak starog Humphreyja.
On ima takvog novca?
Nazovi Mikea. -Ti ga nazovi.
Moram se istuširati od pravoga posla, kao muškarac. Prijem i kraj.
Mike, čuješ li?
Čujem. -Što radiš na ovome kanalu? -Ništa.
Lucas i ja imamo šest dolara. Ti? -Ne znam još.
Kako to misliš? -Čekaj. Zovi Willa.
Što radiš? -Vratit ću ti!
Bok! -Mike!
Mike! Vrati se! -Nema trčanja po kući. -Što se događa?
Mike! Mike!
Kretenu!
Hej! -Pokupit ću te za dva sata. Točno u devet. -Dobro.
Ako se što dogodi, ako moraš kući, samo ih traži telefon i zovi.
Nemoj... -Nemoj pješačiti ili ići biciklom kući. Znam.
Ali, dušo... -Moram ići. -Zabavi se.
Da ubiješ zmaja, upotrijebi magični mač.
Isuse! Na nekartiranom sam terenu.
Dolje! Dolje! -Idem, idem!
Idem, idem, idem!
Šuti. Šuti. Šuti!
Ne. Ne! Mrzim ovo precijenjeno sranje!
Dovraga! Smeće! -Samo nisi dovoljno okretan. Ali bit ćeš jednog dana.
Ali dotad, princeza Daphne još je moja.
Svejedno. Još sam prvi u Stonogi i Dig Dugu. -Jesi siguran?
U vezi čega?
Zezaš me. Ne, ne, ne. Makni se!
Ne, ne, ne. Ne!
751.300 bodova! -To je nemoguće. -Tko je Pobješnjeli Max? -Bolji od tebe.
Jesi li ti? -Znaš da prezirem Dig Dug.
Tko je onda? -Reci, Keithe. -Ako želite informaciju, trebat ću nešto zauzvrat.
Ne. Nema šanse. Nećeš dobiti spoj s njom.
Mike, ma daj. Samo mu sredi spoj. -Neću prostituirati svoju sestru!
Ali za dobar je cilj. -Nemoj mu srediti spoj.
Proširit će svoj gadni osip po cijeloj tvojoj obitelji.
Akne nisu osip i nisu zarazne, vi zagorene predpubertetlije.
Ja sam zagoren? Ne bi ona izašla na spoj s tobom.
Koliko zarađuješ? 2,5 dolara na sat?
Dobra trajna. -Rugat ćeš se mojoj kosi?
Dečki, vidite li...
Wille! Jesi dobro?
Jesam. Samo...
Trebao sam malo zraka. -Dođi. Tvoj je red na Dig Dugu.
Idemo vratiti prvo mjesto.
Dobro jutro, Jime.
Jime. Čekaj trenutak. Moramo razgovarati. -Bježi od mene.
Mislim da ćeš htjeti čuti ovo.
Bježi od mene. -Vjeruj mi. Trebam samo pet minuta!
Ja želim spoj s Bo Derek. Svi trebamo nešto.
Ovo nije smiješno, ozbiljno je.
Imam nešto važno. Govorim ti. -'Jutro, šefe. -'Jutro. -'Jutro, Murray.
Imaš li dokaze o vanzemaljcima koji su ti sondirali guzicu, Murray?
Vjerujem da je bila, i možda još jest, prisutnost ruskog špijuna u Hawkinsu.
Ruski špijuni!
Špijuni su udruženi s vanzemaljcima? Kako se uklapaju? Zbunjen sam.
Govorim o višestrukim prijavama. O ruskom djetetu u Hawkinsu.
O kakvom djetetu pričaš? -Djevojci koja možda ima nadnaravne sposobnosti.
Kakve? -Psihičke. -A ona djevojka koja je natjerala dijete da se upiški?
To je psina. -Kakva djevojka? -Nije psina. -Imaš pet minuta. Ni trena više.
Pričao sam s bivšim zaposlenikom trgovine Big Buy
koji je rekao da je djevojčica umom zalupila vratima.
Čuo sam tu priču. A ti onu o debeljku s bradom koji se spušta niz dimnjake?
Prošlog mjeseca, kolega Teda Wheelera rekao je
da se neka Ruskinja obrijane glave krila u Tedovom podrumu.
Ted sada to poriče. -To je iznenađenje. -Ali povezano je.
Prosvijetli me. -Ova je djevojka nekakvo rusko oružje.
Barbara je vidi, možda joj pokuša pomoći.
No prije nego uspije, Rusi ih nađu, odvedu...
Kažeš da su Barbaru Holland oteli ruski špijuni?
Oteta. Ubijena. -Ubijena? -Zar ne razumiješ, Jime? -Ne.
Ovo je potencijalni međunarodni problem.
Pričam o pravoj ruskoj invaziji u Hawkinsu.
Imaš li dokaz o toj djevojci. Je li je tko vidio nedavno?
Ovo su odvojene... -Ispričaj me. Halo?
Merrill je zvao. Hoće da provjeriš njegove bundeve.
Kaže da ih je zagadio
njegov osvetoljubljivi susjed Eugene. Nema na čemu.
Žao mi je, ali moram ići. Hitno je. -Dao si mi pet minuta.
Više mi se svidjela tvoja teorija o vanzemaljcima.
Hoćeš moj savjet? Zašto ne prestaneš cijediti one ljude i odeš kući?
Ne cijedim nikoga... -Slušaj me. Idi kući.
Sranje je, znam.
Nije.
Nije dobro. -Bit će. Samo treba malo preustroja.
Mogu li dati primjedbe? -Možeš. -U prvom odlomku,
upotrijebio si košarkašku utakmicu protiv Northerna
kao metaforu za svoj život, što je sjajno. No ovdje
No ovdje počinješ pričati o iskustvima svoga djeda u ratu.
Ne vidim kako je to dvoje povezano. -Povezani su jer...
Jer smo pobijedili u oboje.
Misliš da trebam početi ispočetka? -Ne...
Kad je rok? -Za ranu prijavu, sutra.
Možeš mi doći pomoći večeras? -Imamo večeru. Sjećaš se?
Bože! -Već smo otkazali prošlog tjedna.
Ne moraš ići. Samo radi na ovome. -Ne. Koja je svrha?
Smiri se. -Miran sam.
Samo sam iskren.
Ionako ću na kraju raditi kod oca. -To nije točno. -Je li to toliko loše?
Ima osiguranje i beneficije i druge odrasle stvari.
I ako prihvatim posao, mogao bih biti s tobom na posljednjoj godini.
Steve... -Da malo pazim na tebe. Da ne zaboraviš ovo lijepo lice.
Nance, ozbiljan sam.
Volim te. -I ja tebe.
Tko je to? -Nemam pojma.
Ali vidi tu guzu. Vidi kako ide.
ZOMBI-DJEČAK
Upoznajte ljudski mozak. Znam, ne izgleda posebno.
Čak malo ljigavo. Ali uzmite u obzir ovo:
u ovome čudu evolucije postoje stotine milijardi ćelija.
Sve rade kao jedna. Nisam pogrešno rekao. Nisam zamucao.
Stotinu milijardi.
Ovo je naša nova učenica. -Jest. Vaša je.
Čekaj. Nećeš se tako lako izvući. Dođi. Nemoj se stidjeti.
Dustine, bubnjevi.
Razrede, pozdravite, čak iz sunčane Kalifornije,
posljednji putnik na našem putovanju radoznalosti: Maxine.
Max. -Molim? -Nitko me ne zove Maxine. Max.
Pobješnjela Max. -Pridruži nam se, Max.
Zdravo. -Bok. -Imaš li ove u drugim bojama? Nisam ljubitelj narančaste.
Morat ću provjeriti straga.
Sranje! Dobit ću otkaz. -To je moj veliki plan.
Da dobiješ otkaz i ja te zaposlim pa se nećemo morati kriti ovdje.
Bobe. Moram se vratiti na posao.
Znam, žao mi je. Ne mogu prestati misliti na tebe.
Ludo je, osjećam se kao tinejdžer. -I ja.
U srednjoj školi nisi znala tko sam. -Ma daj.
Bobe, moram se vratiti na posao. -Dobro.
Idi prodaji svoje elektroničke spravice i vidimo se večeras na gledanju filma.
Jonathanov je red da bira. -Da. -Dobro.
Dobro. -Dobro.
Vidi, zelena.
Reci Jonathanu da ne odabere ništa strašno. Mrzim strašne filmove.
Kažete da je jučer ovo bilo dobro? -Dobro?
Ovo su osvajači nagrada. Trebali ste ih vidjeti.
Ne mogu dokučiti što se dogodilo. I tada sam se sjetio: Eugene.
Što s njim? -Žalio se na mene svima.
Zašto to? -Započeo je Odaberi svoju bundevu.
Ponašao se kao da je to brend. Rekao sam mu
da si uzme odvjetnika. Neka vidi dokle će dogurati.
Kažete mi da je dobri, stari Eugene
došao ovdje nakon mraka i otrovao vaše polje?
Ne on osobno. Mislim da je jedan od njegovih radnika.
Slušajte. Ne razbacujem se olako optužbama. Znate me.
Ovo se dogodi dan prije Noći vještica kada je prodaja na vrhu?
Vraška slučajnost. Vraška!
Radi li vam netko na tom polju?
Goni se i ti. -Dođi.
Bok, Nancy. -Bok! Hvala. Mogu dobiti još jednu? -Možeš.
Dolaziš na ovo. -Dođite i urokajte se.
Ne dolazim. -Ne možeš sjediti sam na Noć vještica. To nije prihvatljivo.
Možeš se opustiti. Neću biti sam.
Idem skupljati slatkiše s Willom. -Cijelu noć? -Da.
Nipošto. Bit ćeš kod kuće do osam,
slušati Talking Headse i čitati Vonneguta. -Zvuči kao lijepa večer.
Jonathane, samo dođi. Tko zna, možda upoznaš nekoga.
Bože. Skini tu glupost. -Nedostajala si mi.
Prošlo je sat vremena. -Znam.
Dobro. Dobro.
Oprosti.
Nema šanse da je to Pobješnjela Max. -Cure ne igraju videoigre.
I da igraju, ne možeš imati 750.000 bodova na Dig Dugu.
Nemoguće je. -Ali zove se Max. -Pa? -Koliko Maxova znaš?
Ne znam. -Nula.
Pojavi se u školi dan nakon što netko s njenim imenom stigne naš rekord.
Zezaš me? -Točno. Mora biti Pobješnjela Max.
I usto, skejta. Pa je sjajna.
Sjajna? Nisi progovorio ni riječi s njom. -Ne moram, pogledaj je.
Sranje! Izgubio sam metu. -Tamo.
Imam ga.
Prestanite me špijunirati, ljigavci. -Sranje. -Williame Byerse.
Došla je tvoja majka.
Mislite da je dobro? -Uvijek je čudan kada mora ući.
Ne znam. Tih je danas.
Uvijek je tih.
Osjećaš se bolje?
Wille? -Molim? Jesam. Oprosti.
O čemu smo pričali? Moraš prestati s ispričavanjima.
Oprosti. Hoću reći, znam.
I nemaš zbog čega biti nervozan.
Samo im reci što si sinoć osjetio. I što si vidio.
Bit ću tamo sve vrijeme. Bit će u redu.
Dobro.
Bok, druže. -Bok.
Gospodine Wille, kako ste? Mama. Pope.
Pogledajmo što se ovdje događa.
Vidim da si izgubio na pola kile od zadnjeg susreta.
Sigurno praviš prostora za slatkiše od Noći vještica.
Koji ti je omiljeni? Da moraš odabrati kojeg ćeš ponijeti na pusti otok.
Ne znam. -Da ti život ovisi o tome, kojeg bi uzeo?
Možda Reese's Pieces. -Dobra odluka.
Ja više volim Mounds, ali moram priznati
da je teško nadmašiti maslac s kikirikijem i čokoladu.
Reci mi što se događa s tobom. Reci mi o tome što ti je bilo.
Moji prijatelji su bili tu pa nisu,
a ja sam opet bio tamo. -U Obrnutom svijetu?
Što se zatim dogodilo? -Čuo sam buku pa sam izašao napolje i bilo je gore.
Kako gore? -Bila je oluja.
Kako si se osjećao kad si je vidio?
Osjećao sam se smrznuto.
Bilo ti je podivljalo? -Samo smrznuto. -Smrznut od hladnoće? Kad te se dirne?
Ne. Onako kako se osjećaš kad si prestrašen
i ne možeš disati, govoriti ni raditi ništa.
Osjećao sam kao da me to zlo gleda.
Bilo je zlo? Što misliš da je htjelo?
Ubiti.
Ubiti tebe? -Ne mene.
Sve druge.
Bit ću iskren s vama. Vjerojatno će biti gore prije nego se poboljša.
Gore? Već je imao dva incidenta ovog mjeseca.
Vjerojatno će ih imati još prije kraja mjeseca.
To se zove učinak godišnjice. Vidjeli smo to kod vojnika.
Godišnjica događaja vrati traumatične uspomene.
Takoreći, otvori neurološka vrata.
Što to znači za malog? Imat će još incidenata, noćnih mora?
Da, to. Možda neke promjene osobnosti.
Možda bude razdražljiv. Možda izgubi živce. -Što da radimo kad se to dogodi?
Iz onoga što znamo o posttraumatskom stresu,
a još učimo, postupajte s njim normalno.
Budite strpljivi. Ne pritiskujte ga da govori.
Neka on odluči što će. -Kažete da će postati sve gore,
a mi bismo se trebali pretvarati da se ne događa?
Znam da zvuči nelogično. No uvjeravam vas da je to najbolje.
Razumijem kroz što ste prošli prošle godine.
No ti ljudi su otišli.
Ako ćemo ovo raditi,
morate shvatiti da sam na vašoj strani.
Trebate mi vjerovati.
Vjerovati? Zezaš me? -Znam.
Ali sveučilište dijeli diplome, a ovaj je ima.
A posttraumatične stvari koje spominje su stvarne.
Bit će dobro.
Kako je Bob Štreber?
Ne zovi ga tako. -Oprosti. Stara navika. -Dobro je. Mi smo dobro.
Dobro. Sretan sam zbog tebe. Stvarno.
Ako se pogorša, mene prvog zovi.
Zovi me. -Dobro.
Spremni su za vas.
Patty. -Same.
'Dan, gospodine. -Imamo jednog svježega. -Ta fora nikad ne ostari.
Još nema znaka? -Ništa.
Kvragu. Mama će me ubiti. -Idi kući. Javit ću ti radijom ako dođe.
Dobar pokušaj. Želiš da odem da možeš u akciju.
Da, jer si prava prijetnja. -Tako je. Neće moći odoljeti ovim biserima.
Na deset sati. -Što?
Svađaju se. -Vidim to. Ne znam što će ti to.
Bože, tako si glup.
Nevjerojatna je.
Ona je... -Pobješnjela Max.
Nakon večere, odaberi svoje igračke za garažnu prodaju.
Dobro. -Dvije kutije. -Dvije? -Čuo si me.
Rado dajem nekoliko, no ostale imaju preveliku emotivnu vrijednost.
Emotivnu vrijednost? -To je samo plastika. -Već ste mi uzeli Atari.
Ako nisi htio ostati bez igračaka, nisi trebao krasti od Nancy.
Posudio sam. -Nisi vrijeđao g. Kowalskog prošlog tjedna?
Ili lažirao sastav? Ili grafiti u zahodu?
Svi tamo prave grafite. -Da tvoji prijatelji skoče s litice,
i ti bi skočio? -Znamo da si imao tešku godinu. Ali bili smo strpljivi.
Ovo nije prvi promašaj, nije ni treći. -Dvadeseti je. Sjediš na klupi.
Da imaš moga trenera, imao bi sreće da si još u ekipi. -Dvije kutije. Dvije.
Spremna? -Jesam.
Žao mi je što nisam skuhala. Htjela sam vam napraviti pečeni ziti kojeg volite,
ali sam zaboravila na vrijeme i prije nego sam primijetila,
Bože, već je pet sati. -U redu je. Sjajno je. -Volim KFC.
Primijetila sam znak za prodaju u vašem dvorištu.
Jesu to susjedi ili... -Hoćeš im ti reći? -Hajde.
Unajmili smo Murraya Baumana. Jeste čuli za njega?
Ne. -Mislim da ne.
Bio je istražiteljski novinar za Chicago Sun-Times.
Poznat je. -Sada je slobodnjak i pristao je uzeti slučaj.
To je sjajno.
Zaista je sjajno.
Što to točno znači?
Da će uraditi što onaj lijeni kučkin sin Jim Hop...
Oprosti.
Što policija Hawkinsa nije bila sposobna učiniti.
Znači da imamo pravoga detektiva na slučaju.
Znači da ćemo naći našu Barb. -Ako je tko može naći, to je ovaj čovjek.
Već ima tragove. Vrijedan je i zadnjeg novčića.
Zato prodajete kuću?
Ne brini se za nas. Dobro smo.
Više nego dobro. Prvi put nakon dugo vremena imamo nade.
Ispričajte me. Odmah se vraćam.
Da poližeš prste.
Jena, jesi li tu? Jena?
Ja sam, Mike.
352. je dan, 19.40 h.
Još sam tu.
Ako si tamo, reci nešto. Ili mi daj znak.
Neću ni reći ništa. Želim znati jesi li dobro.
Tako sam glup.
Mike.
Mike? -Halo, jesi li to ti?
Dustin je. Što opet radiš na ovome kanalu?
Pokušao sam te dobiti cijeli dan. Bio si u pravu: Max je Pobješnjela Max.
Imam posla. -Ali...
Što ćemo sad? -Držat ćemo se plana. -Mikeu se neće dopasti.
Kad sam zadnji put provjerio, naše društvo nije diktatura.
Demokracija je. -Što ako Max odbije? -Kako može odbiti ove?
Rekao sam ti da prestaneš s tim. -Vidimo se sutra. -Vidimo se.
Mews!
Mews.
Prestani. -Što? Moraš se naviknuti na to. Ovo je budućnost.
Spusti budućnost i daj mi čistu zdjelu.
Bok. Nisam znao što voliš pa sam donio više.
Odaberi. -Što god želiš.
Dobro.
Na čemu radiš?
Zombi-dječak? Tko je on?
Ja. -Je li te netko tako zvao?
Možeš razgovarati sa mnom. Znaš to?
Što god da se dogodi. Wille, pričaj mi.
Prestani se tako ponašati prema meni. -Kako?
Poput svih ostalih. Kao da nešto nije u redu sa mnom.
O čemu to govoriš? -Mama, Dustin, Lucas. Svi.
Svi se ponašaju prema meni kao da ću poludjeti.
Kao da sam beba. Kao da ne mogu sam riješiti stvari.
Ne pomaže. Samo se još više osjećam kao čudak. -Nisi čudak. -Jesam.
Jesam.
Znaš što? U pravu si.
Čudak si. -Što? -Ozbiljan sam, čudak si.
Ali što ima veze. Hoćeš biti normalan? Kao svi drugi?
Biti čudak je najbolje. Ja sam čudak.
Zato nemaš prijatelje? -Imam.
Zašto se onda uvijek družiš sa mnom? -Jer si mi najbolji prijatelj.
I radije bih bio najbolji prijatelj sa Zombi-dječakom
nego s dosadnim bezličnjakom. Razumiješ me?
S kim bi radije bio prijatelj? Bowiejem ili Kennyjem Rogersom?
Točno. Ne mogu se uspoređivati.
Nitko normalan nikad nije postigao ništa bitno u ovome svijetu. Razumiješ?
Neki ljudi vole Kennyja Rogersa. -Kenny Rogers? Volim ga.
Što je tako smiješno? -Ništa.
Gospodin mama. Savršeno.
Gdje mamica drži pelene?
Hej! Kukavice.
U redu je, pusti. Vjerojatno psina.
Pusti.
O čemu smo razgovarali?
Nema signala.
Što? -Nema signala. Osam i jedan pet je. Kasniš.
Izgubio sam pojam o vremenu, signalizirat ću drugi put.
I osam i petnaest je, ne osam i jedan pet.
Osam i petnaest. -O čemu smo razgovarali?
Prvo večera, pa dezert. Uvijek.
To je pravilo.
Da? -Da.
K r a j
Preveo: Lemonzoo Prijevodi-Online Stranger Things team