Nerozumím.
-Eine veselá rodina! -Úsměv.
-Sýr. -Sundals mi lyži!
Nestůj mu na lyži.
Počkej...
-Nestůj mi na ní! -Mám jít níž?
Takhle?
Blíž k sobě?
-Nevím. -Usmívejte se.
Ruce nahoru. Takhle?
Ahoj!
Bože!
Finne!
-Stojíš mi na lyži! -No tak.
Kluci, nechte se.
Mám jít...
Kluci, od sebe.
Přestaň!
Co prosím?
-Mám jít na druhou stranu. -Co?
Ne, Pete. Zůstaň, kde jsi.
Ještě nefoťte. Nejsme připraveni.
Stůjte rovně.
-Dívejte se do kamery. -Jo.
Úsměv.
Kluci, řekněte "Rakousko"!
Rakousko!
Hůlky nahoru.
Máme zvednout hůlky.
Já nevím.
LAVINA
Nával, co?
-Je tu živo. -Snad to opadne.
Doufejme.
Pardon.
Zlato, všiml sis, že tu nejsou žádné děti?
Není to trochu divné?
Asi mají jinak školu.
Nejspíš.
Tudy.
Kluci, nechoďte daleko.
Dobrý den. Na jméno Stanton.
Komu píšeš?
Zachovi.
Jako Zachovi z práce?
Jo.
Proč ti píše? Jste teď kamarádi?
Řekl jsem mu o naší cestě
a zdá se, že je s přítelkyní Rosie
taky v Evropě.
-Nepovídej. -Teď jsou v Amsterdamu.
"Hashtag žádný plán."
Ale jdi.
"Hashtag užívej života."
Hashtag najdi si lepší hashtag.
Jo, máš pravdu. No jo.
-Hashtag nepiš hashtagy. -Jo.
-Hashtag nemarni čas. -Fakt?
S hashtagy.
Zlato, schováš ten mobil?
-Už to je. -Dobře.
-Jo. -Buď tady s námi, ano?
Tak fajn.
Haló?
Zdravím, já jsem Charlotte.
Váš let byl oukej?
Ano, díky.
V kolik jste přijeli?
Zhruba kolem poledne...
Chtěli jsme si hned zalyžovat.
Mrzí mě, že jsem tu nebyla.
Takže, co tu pro vás mám?
Vy jste...
-Stantonovi. -Stanton.
Já vím.
-Mapka střediska. -Děkuju.
-Karty od pokoje. -Výborně.
Víte, docela by mě zajímalo... Jsou tu nějaké děti?
Ne, tady ne.
Ve Fissu, minut ani ne dvacet odtud.
Tam jsou všechny rodiny.
Ale tady lepší. Tady živo.
Alpská Ibiza.
Tady se paří celou noc.
Tady v Evropě chodit do sauny v plavkách je nehygienické...
a tak všichni nazí.
Tady se za tělo nestydíme.
Mluvte za sebe.
I vaše tělo je fajn. Uctěte ho.
Tak dobře.
Určitě to udělám.
Oba.
Jo. Ne. Ani nápad.
-Dobře. -Uctíme je.
Takže já přítel, ja?
Chcete být můj přítel?
Samozřejmě.
Pak jsme přátelé.
Skvělé. Báječné.
Dobře.
Pardon.
Děkujeme.
Mockrát děkujeme.
Kluci, pověste si věci na lyžování, aby vám uschly.
Klídek, kluci.
Vybalte si věci do skříně, ano?
Auvajs!
Něco ti povím.
Ti dva na manželské posteli, to bude horor.
Miláčku.
Ne. Už končím.
Zase mi psal Zach.
Kde v Ischglu bydlíme...
Nehodláš jim psát, aby sem nasměrovali svou cestu bez cíle?
Ne, ne, ne.
Proto chci tu konverzaci ukončit.
To je dobře.
Podívej.
Tátova stará čepice.
Chtěl bych v ní lyžovat.
Nepovídej.
Aby tu byl s námi.
To je milé.
Krásný nápad.
Ano.
Promiň, jestli jsem byl tak...
Proto jsme tady, ne?
Ano.
Prospěje to nám všem.
Tak.
-Končíme, ne? -Jo.
-Fakt? -Jo.
Konec.
Tak jo.
Teď už vážně.
Ráno se chceme pořádně nasnídat.
Ano.
-Jo. -Tak fajn.
Jdu se osprchovat.
Dobře.
Tak jo.
Ťuky ťuk.
Co je?
Jak to, co je?
No co je?
Svlíkám se.
Máme přece uctívat svá těla.
Já věděla, že s tím vyrukuješ.
Abychom se neztratili.
Dobrá úvaha, ne?
Ve výtvarných potřebách měli jen tohle.
Samolepky se školními motivy.
Klukům se moc líbit nebudou.
To asi ne.
Nebudou na větvi.
Ale vezmeš si ji pod helmu, viď, zlato?
Jo, jo.
-Fajn. -Dospod.
Za pět minut odcházíme.
Sbalte si věci.
Dobře.
Zpomal, Finne!
Hej! Zastav!
Musíš počkat na ostatní, víš?
No jo.
Panebože.
Podle mě to přehání.
Brzy ho to přejde, zlato. Nevšímej si ho.
Já vím.
Čím víc na to...
-...upozorníš... -Jasně.
-Tím větší z toho bude... -Problém.
-Rozumím. -Přesně tak.
To se mi snad zdá.
Výborně, Eme. Jedeš jako drak.
Víte co? Mám nápad.
Dáme si teď jenom polívku...
a ve čtyři ty jejich vynikající koláče.
Necháme si místo na večeři.
Není to dobrý plán?
A po obědě si sjedeme Bestii.
-Já pojedu, tati. -Jo.
Nebude obtížná. Vypadá černě, ale je červená.
Vážně?
Americká modrá.
Černé sjezdovky jsou u nás modré. V Evropě červené.
Černé jsou jen kvůli prestiži.
Kdes to slyšel?
To prostě vím.
Neboj. To zvládneš.
A co si někde najít pěkný prašan?
A natrénujeme si obloučky na...
Rodeo?
Ne, Pete. Na...
Ty jo.
To je řízená lavina.
Ano.
Je to v pořádku, Pete?
Ano, nic to není.
Mami?
Mami!
Pete?
Jste celí? Jste v pořádku?
Ty bláho.
To bylo... Viďte?
Šílený.
Jo.
Oni se tomu smějí.
Všichni v pořádku?
Dobrý den.
-Takže... -Tohle uklidíme.
Máte vybráno?
Já si dám polívku.
Jo.
Koláče později?
Jasně.
Prozatím tu polívku.
Jo.
Děkuju.
Hej, hej!
Zastavte to!
Proboha. Nevidíte, co děláte.
V pohodě, jo?
Málem jste mi rozdrtil syna.
V pořádku?
Jo.
-Prosím vás. -Co se děje?
Nemohla být bolest.
Co se stalo?
Pojďme odsud.
Pojďme pryč.
Všechno v pohodě.
Mám ti vzít boty?
Ne.
Co to mělo znamenat?
Nedíval se a tlačil na něj tu věc.
Jsi v pořádku?
Jsem v pohodě.
Nic mu není.
Vylekalo mě to.
Sluší ti to.
Děkuju.
Nemohl bys...
Já tady...
-Jo. -Jo.
-Jasně. -Fajn.
-Je tu nabito. -Páni.
Tak řekneš mi něco k tomu...
Jejda!
Přátelé!
Myslím, že nás zve...
Ne. Jenom mává. Ahoj.
Zve nás k sobě.
-Aha. -Zdá se.
Omluvíme se.
Žádné výmluvy neberu.
Dobře.
Teď už by to bylo neslušné.
-Patříme k ní. -Aha.
-K ženě v bílém. -Nepatříme.
-Ano. -Bílé víno a skotská.
-Děkujeme. -Výborně.
Ještě jednou pro mě a mé přátele.
-Ne, já nebudu. -Jednu zvládnete.
-Děkuju. -Ne, teď se má objednat.
Pak tu bude blázinec. Alpská Ibiza, víte?
Ach tak.
-Já to klidně vypiju. -Dobře.
Pak hurá do klubů.
Hezký.
Máte volný večer?
Máte dost volna?
Dost na to, abych si kdykoli splašila ptáka.
To je skvělé.
Mít čas je prima.
Máme hosty.
-Charlie. -Zdravím.
Ahoj.
-Dobrý večer. -Těší mě.
-To jsou moji přátelé... -Billie.
-Moje žena Billie. -A Pete.
Zrovna jsem o tobě mluvila.
Doufám, že hezky.
-Jasně. -Ano.
A co vám o mně říkala?
Bylo to dost stručné...
Že jste milej.
-Samé pozitivní věci. -Ano.
Že si můžu splašit ptáka, kdy chci.
To jako...
Ano, tohle řekla. Je to tak.
Aha.
Ale já myslel, že...
Já myslel...
To byl vtip.
Copak se budeme brát?
Proboha, ne!
Fajn.
Na svatbu jsem nemyslel. Jen...
jsme si to dneska pěkně užili...
Já bych šla.
Prostě jsem...
Znáte se dlouho?
No... Odsud.
Přijel jsem v neděli a ona mi ukázala, kde co je.
A ty se rychle učíš.
Rychle.
Jak jste si zalyžovali?
Byl to báječný den. Skvělé podmínky.
Opravdový alpský zážitek.
-Přesně. -No...
Málem jsme umřeli pod lavinou.
Cože?
-Ale jinak super. -Billie.
Fantazie.
Billie, počkej. Byla to jen chvilka.
Byla to lavina.
Kristepane.
Kurvafix!
-No, chvíli... -Ano.
Chvíli se to zdálo riskantní.
Tak počkej.
Dost dlouho to bylo nesmírně riskantní.
-Opravdu. -Ano.
Ale pak to přešlo a všechno bylo fajn.
Nic se nestalo.
Děti byly vyděšené.
Samozřejmě.
O tom není pochyb.
To, co zažily, bylo...
Strašidelné. Rozhodně.
Ano.
Ale teď si děti nahoře pouští film.
Dobře se baví.
A podle mě...
jsme si nedávno prošli citovým vypětím.
Před osmi měsíci mi zemřel otec.
Ano.
-To se stává. -Škoda.
Bylo toho na nás moc.
Proto jsme přijeli.
A proto jsme teď tady.
Tak prostě buďme tady.
-Dobře. -Tady a teď.
-Ano.
Můj otec dělal třicet let v cestovní kanceláři.
Přitom nikdy nikde nebyl.
O světě si jenom četl.
Když šel do penze, dostal on i jeho kolega
překrásnou sadu sklenic z broušeného skla.
Postavil je na zvláštní poličku
a nedával je ani návštěvám.
Nevím, na co je šetřil.
Možná na nic.
Když jsem přijel na tátův pohřeb, navštívil jsem Hughieho.
-To je ten kolega. -Ano.
Dobře.
Připili jsme si na tátu z těch broušených sklenic...
u Hughieho doma, víte?
A on je pak strčil do myčky.
Zeptal jsem se ho: "Ty je používáš denně?"
A víte, co mi řekl?
"Dnešek je to jediné, co máme."
Jo.
To je síla. Silná věc.
Takže pochopte, že pro mě...
...byl dnešek prostě dnešek.
Na dnešek.
Na dnešek!
Ano.
Stejně byste to měli nahlásit horské službě.
Třeba jen pro dobrý pocit.
Skvělý nápad.
Ano, určitě to udělám.
-Jo. -Platí?
-Výborný nápad. -Jo.
-Ano. Dobrý den.
Rádi bychom podali stížnost.
Ano?
Včera došlo k lavině, která...
...způsobila poplach.
Řízená lavina z Zwölferkopfu, ano.
Podle vás byla řízená, ale měli byste vědět,
že lidi byli naprosto zděšení.
Ale nikomu se nic nestalo.
No, to vlastně nevíme.
To vám říkám.
Nikomu se nic nestalo.
To je skvělé. Výborná zpráva.
Člověku se hned uleví.
Ano, ale musím říct...
Nechápu, proč nikde nebylo žádné upozornění.
-Bylo. -Cože? Kde?
Vývěsky byly na vlecích, lanovkách, na recepcích, v restauracích, obchodech,
v barech, u automatů na sodovku, na WC.
Nevím, co na to říct. My jsme nic neviděli.
No...
Nemám pravdu?
Možná...
Safra, já asi něco viděl...
Sněhové podmínky.
Ano. Cedule byly všude.
Tys je viděl?
Byla jich spousta...
Já viděl jednu.
Bylo na ní...
Počkej.
Jde mi o to...
-O co? -O tohle.
O co vám jde?
Varování, nevarování,
viděli, neviděli,
stačilo by nám, kdybyste uznali, že to bylo provedeno špatně.
Bylo to provedeno bezvadně.
Ne, to tedy nebylo.
-Bylo. -Ne!
Netvrďte mi, že to takhle mělo proběhnout.
-Ano, přesně takhle. -Ne!
Sníh zasypal i talíře.
Připadá mi, že to pořád nechápete.
Pro naši rodinu to byla neskutečná událost.
A já nechci, aby z toho byla soudní tahanice.
-To ne. -Billie.
-Nechci... -Ale...
Říkám, co nechci.
Nejsme v Americe, kde soudíte lidi za to, že je kafe horké.
Jděte se vycpat. Jsem advokátka.
Fajn. Stížnost jste slyšeli.
Někdo by se tím měl zabývat.
Díky za váš čas.
A já vám za něj "neděkuju".
To rozhodně ne.
-Já to zvládnu, jo? -Jo.
To byl vůl, co?
Jo.
Kdo byl vůl?
Co to měl mít na starost.
Ten chlap.
Jo, parádní vůl.
Nemáš...
Jo.
-Takhle? -Teď se ti to líbí.
Hotovo.
Jak rád se mnou cestuješ?
Strašně rád.
Mami.
Co je?
Proboha.
Pete?
Co? Jo, aha.
-Bože. -Mám vzbudit Ema?
Ano. Ano.
A nedívej se, jak lidi spí. Nemám to ráda.
Musíme jít.
Kam jedeme?
Na jinou horu?
Ne, na něco lepšího.
Tátovo překvapení.
Měla bych nám vzít něco k snídani.
Máme zpoždění.
Já mám hlad.
Dojdu pro ovoce, ano?
Ne, to vydržíme.
Tati! Auto!
Otevřete nám kufr?
Jsme tady. Pardon.
Stantonovi?
-Ano. -Dobrý den.
Už chtěli odletět.
Nezlobte se. Zaspali jsme.
Pojďte. Rychle.
Budeme lyžovat z vrtulníku. Není to bomba?
Super!
Dárek od táty. To vymyslel táta.
Já mám děsnej hlad.
Až skočíme do prašanu, zapomeneš na hlad.
Třeba budou mít proteinovou tyčinku.
Máte tyčinku?
Tyčku? Je tam bezpečnostní pás.
Cože?
Musíme nasedat. Pojďte, prosím vás.
A dáte nám školení?
Ano! Uděláme to cestou!
Pojďte, prosím!
Kde mám rukavici?
To rovnou poletíme?
Nedáte nám víc informací?
Třeba?
Všechno se dozvíme na palubě!
-Mami! -Co?
Nemám rukavici!
Ty jsi blbej!
No tak, no tak!
Ne. Pojďte sem.
Tak šup.
Kluci, co se nemá dělat?
Někomu nadávat.
Takže co řekneš, Finne?
Promiň.
Dobře, Finne.
Počkej, Pete. Takhle to nestačí.
Podívej se mu do očí a řekni to nahlas,
aby tě slyšel a rozuměl ti.
Promiň!
-Musíme letět! -Honem!
Prosím vás!
Musíme startovat!
Může se změnit počasí!
Ale on nemá rukavici.
Cože? Jak změnit?
Pojďme!
Dnešek je to jediné, co máme.
Já vím, Pete, ale on nemá rukavici.
Ztratil rukavici
a ona mluví o změně počasí.
Určitě mají rukavice navíc!
Máte?
Nevím! Pojďte, prosím!
Musejí je mít!
Řekla, že to neví!
Půjč mu svoji!
-Co? Bude mi zima, Pete! -No dobře!
Půjčím mu svoji!
Uletí mu! Nebude mu sedět!
Máte náhradní rukavice?
Proteinové tyčinky?
Billie, stálo mě to dva tácy!
-Já si to uvědomuju, Pete! -Tak jdeme!
Užijeme si to, ano?
Pojďte!
Cože? Ne!
Pete, stůj!
Nechoď od nás pryč!
Nemáme rukavice!
Děti mají hlad!
A navíc se má změnit počasí!
Nastupte do auta!
Chceš pomoct, mami?
Ne, děkuju!
Určitě?
To je dobrý!
Nastupte si!
Do auta!
Tady máš tu rukavici, miláčku.
Tak.
Fajn. Zbývá nám ještě celé odpoledne.
Co chcete podniknout?
Jít na pláž?
Až to sníme, máme hodinu...
možná hodinu a půl na lyže.
Radši bych dnes minimalizovala ztráty.
Buďme radši doma.
Posedíme u krbu a upečeme si popcorn.
A pak si kluci můžou pustit film
a my dva si uděláme čas pro sebe.
Ten nápad se mi líbí.
Mně taky.
-To bude nejrozumnější. -Jo.
Ovoce.
Kluci, snězte nějaké ovoce.
Já bych to zavřel, ale je mi líto mámy.
Tak promiň.
Ty mě nemáš rád?
Ve vlaku! V Rakousku...
Stavte se na večeři.
Jako fakt? Nevadí to?
Rozhodně. Billie vás ráda uvidí!
Chceš říct, že najednou přijeli?
Ne. Byli nedaleko a zavolali mi.
Sami od sebe?
Ano, Billie, sami od sebe.
Kdy přesně ti zavolali?
-Kdy? -Jo. Kdy?
Když jsem se myl.
Znáš Zacha.
Ne. Já ho fakt neznám.
Neznám Zacha. Nijak zvlášť.
Ne tak, jak ho znáš ty.
A už vůbec neznám tu ženskou.
Tak promiň. Nevěděl jsem, jak to uhrát.
Nechcete pomoct?
-Ne, seďte. -My to zvládneme.
Odpočiňte si.
Doufám, že jedí tyčinky a křupky.
Promiň, měl jsem...
Ano, ale teď už to nejde.
-Tak fajn. -Ano.
Vypadá to skvěle.
Opravdu?
Tak fajn.
Řekněte nám o té své cestě.
No. To, co si pamatujeme,
byla fakt jízda.
To, co jsem viděl, jo.
Je to nářez.
Projeli jsme tři země za čtyři dny.
Třeba v úterý jsme posnídali štrúdl v Düsseldorfu
a odpoledne jsme šli túru podél Rýna ve Francii.
Panebože. To je něco.
A možná byly i nějaké houbičky...
možná jednou, možná každý den.
Nezní to divně?
-Vůbec ne. -"Houbičky?"
Jako polda z narkotik?
-Hubky. -Houbičky.
-Prostě houbičky. -Jeli jsme v houbičkách.
Opravdu?
-Jo, v houbičkách. -Přesně.
Chápu.
Cílem téhle cesty je,
abych vystoupil z komfortní zóny
a následoval Rosie,
a přesně to teď dělám.
Všeho jsem se vzdal...
-Nevzdal. Rozvíjíš se. -Rozvíjím.
-Jo. -Promiň. Rozvíjím se.
Rozšiřuje si obzory.
-Aha. -Jo.
Jo.
Víte, že mají slepci daleko vyvinutější ostatní smysly?
-Jistě. -Jo.
To je život s Rosie. Ale nemusel jsem oslepnout!
Lásko.
No vážně.
Moje Rozkošná Rosie.
Říká mi tak.
Prospívá mi to. Ty mě znáš, Pete.
Ano.
Normálně dávám přednost hotelům...
-Pokojová služba, svěží povlečení... -Jo.
Přesně tak.
U snídaně přemýšlím: "Kde bude oběd?"
A než usnu, napadá mě:
"Zítra se nasnídáme tam a tam,
protože tam mají to a to."
-Teď se učíme experimentovat. -Děkuju.
To je přesně život pro něj.
To se musí zkusit.
Už nechci žádnou změnu.
Oba jsme v sobě objevili touhu takhle žít.
Baví nás cestování, dobrodružství.
Nemáme v plánu mít děti,
chceme žít sami pro sebe.
Hashtag žádný plán.
To se nám líbí.
To je celá Rosie. Ovládá hashtagy.
-Díky. -Tak to jste vy.
-Jo. -Jo.
Díky absenci plánu jsme tady, ne?
Nevěděli jsme, co nás večer čeká,
pak jsi napsal SMS, a tak jsme tady.
Nemáme ani zpáteční letenky.
Kdo ví, co bude dál?
Přece víte, co bude dál.
V pondělí jdete do práce.
Je to tak?
-Ano. -Poletíme domů.
V 8:30 mám schůzku s klientem, takže...
Jo.
A co vy? Jak jste si zalyžovali?
Jo, dobře.
Prima.
Ale zažili jsme dost znepokojivou chvíli.
Ale zvládli jsme to a teď už si jen užíváme.
Proboha.
Co se stalo?
Taková událost. Už je to pryč.
-Ano. -O nic nešlo.
-Silné zážitky jsou přínos. -Přesně tak.
Jsme z toho venku. Nic to nebylo.
To není pravda.
Je. No dobře.
-Chybné slovo. -Byla to síla.
Ano.
Seděli jsme ve venkovní restauraci
a najednou se ozvala strašná rána.
A vtom se začala valit z kopce dolů obrovská masa sněhu
a nezdálo se, že se zastaví.
Zdálo se, že nás zabije.
Chvilku.
Ne! To vůbec ne.
Ostatní měli úplně stejný pocit.
Začali vstávat. Začali křičet.
Já křičela.
A děti taky křičely.
Protože to vypadalo, že je konec. Že tam prostě umřeme.
Podívala jsem se na Peta,
ten vyskočil a popadl svůj mobil.
A byl pryč.
Pete utekl. Pete nás tam nechal.
Zřejmě ho napadlo,
že nás tam nechá pohřbít,
protože on se mohl zachránit,
ale my byli moc daleko.
Seděli jsme na opačné straně...
Nevím.
Zkrátka, přivinula jsem si děti k sobě...
a prostě jsem čekala. Chápete?
Čekala jsem na to, až společně umřeme.
Pardon.
Ale po určité chvíli...
...panebože, já žiju.
A děti přestaly křičet.
A pak nám došlo, že jsme v pořádku. Jsme celí.
A pak se vrátil Pete
a objednal si polívku.
Takže...
To je síla.
Jo.
Ale víte, já si myslím...
V takové podobné situaci...
...člověku prostě naskočí pud sebezáchovy.
Je to tak, Pete?
Není čas na přemýšlení. Jde o reflex.
Třeba když mořská okurka vycítí nebezpečí,
rychle své orgány vyvrhne řitním otvorem.
Jak bych mohl utéct?
-Cože? -V lyžácích?
Copak to jde?
Dá se v nich utíkat?
Počkej. Cože?
Zachu, jde to?
-Nedoporučuje se to. -Fajn.
Tak jsi odpajdal.
Odkráčel jsi...
Řekla jsi "utekl".
Rosie, dá se utéct v lyžácích?
Moc dobře ne, ale...
Aha! Přesně tak.
Já bych ale nenechala svou rodinu zemřít.
Tohle je "aha, přesně tak".
To jsem neudělal.
Ona tvrdí opak.
Ano, udělal to.
Do prdele, Billie. Proč to...
Nenechal jsem vás tam pohřbít.
-Já nevím. -Ale já to vím.
Já tam byl a viděl jsem to jinak.
Tak mi to řekni, Pete. Co bylo jinak?
Prosím tě.
-Sníh se blížil. -Ano.
Skoro jako lavina.
Tak ona to nebyla lavina!
Zkontroloval jsem vás pohledem
a když jsem viděl, že jste v cajku, běžel jsem pro pomoc.
Počkej. To nedává smysl!
Věděl jsi, že jsme v pořádku, tak jsi běžel pro pomoc?
Cože?
Stalo se to rychle. Bylo to matoucí.
Pud sebezáchovy.
Ověřil jsem si, že jste v pořádku,
a teprve pak jsem šel pro pomoc.
Takhle to vůbec nebylo, Petere.
Umím přijmout tvoji verzi.
Proč nemůžeš přijmout mou?
Protože já říkám pravdu a ty pitomost.
-Tys tam se mnou nebyla! -Správně!
To je naprostá pravda. Já byla se svými dětmi u stolu.
Podle tebe bych měl říct,
že se mi stalo totéž co tobě.
Dobře.
Pete, dost často se stává,
že lidi, kteří zažili autonehodu,
popisují celou událost chybně.
-Nech si ty teorie, Zachu. -Promiň.
Do prdele.
Pojďte sem na chvilku.
Máme na vás jednu otázku.
Billie, ne.
-Ale jo. -Ne.
Řekněte nám... Vyprávěla jsem tady kamarádům,
jak jsme byli na obědě. Vzpomínáte si?
A pak se na nás řítila ta lavina.
Můžete nám říct, co bylo pak?
Můžou to říct.
Jde o ten příběh. Chtěli to vědět.
Můžou to říct, viď?
Jistě.
Pravdu.
Táta utekl.
Finne?
Myslíš si to taky?
Fajn.
To stačí, kluci. Děkujeme.
Běžte se zas dívat na tu komedii.
To jsou úžasné děti.
Proč je traumatizuješ?
Já?
Zas musíš mít pravdu, co?
Ne, chci si to vyjasnit.
Chceš si prosadit svou.
Gratuluju, Billie. Vyhrála jsi. Máš pravdu.
Všichni Billie zatleskejte, kurva!
Pete?
Opustil jsi rodinu!
A v tom mám pravdu!
Dneska si udělám den pro sebe.
Dobře.
Můžeš s klukama něco podniknout.
Tak fajn.
Třeba se potkáme na svahu.
Viděla jsem reklamu na takovou alpskou bobovou dráhu.
To by se klukům mohlo líbit.
Je to v rodinném středisku,
v tom, co je minut ani ne dvacet odtud.
Super.
-Tak jo. -Super.
Pokoukání, co?
Dobrý den.
Ne, ne. Já jen...
Kde je parta?
Dneska mám den pro sebe.
Fajn.
Dobrodružství.
Jen pro tebe.
Jo. Dobrodružství.
Zábava. Jen pro tebe.
Jo. Zábava.
Chceš se bavit?
Jo.
Bavit.
Dobře.
Pojď.
Ale tady stojí fronta.
Ne, ty čekat nemusíš.
Nezlobte se.
Jo, jo.
No dobře. Ještě jednou díky za pomoc.
Dobrodružství, ano?
Teď? Zábava?
Ano, to všechno. Správně.
Jedete se mnou?
Ano. Já jet taky.
Výborně.
Mě zajímá jiná otázka.
Jejda. No dobře.
Měla jsi pestrý sexuální život?
Co prosím?
Pestrý sexuální život?
Nemusíte to opakovat.
Jsme na veřejnosti, abyste věděla.
Tihle anglicky neumí.
Vy si vážně jdete za svým, co?
Promiň. Nerada chodím kolem horké kaše.
Ano, to vidím.
Já taky nerada horkou kaši.
-Prostě mi připadáš... -Jako co?
Že nejsi moc zkušená.
-Já? -Jo.
Ne, ne.
To byste se divila.
Na vysoké jsem měla spoustu kluků.
Já nebyla žádná stydlivka.
Kolik já jsem obsloužila...
Já to dělám nerada.
To nemá rád nikdo.
Já dělám jenom to, co se mi líbí.
Masturbuju.
Každý den.
To mi dělá dobře.
A sex s hosty...
Ten mi dělá moc dobře.
Ale jste vdaná, nebo ne?
-Opravdu? -Jo.
A jak to s tím jde dohromady?
S tím panem Charliem
a ostatními chlapy, s kterými...
Jednoduše. Zimy trávím tady
a v létě máme s manželem statek.
-A manželovi to nevadí? -Manžel...
-Co? -Podáme si ruce?
Mám to říct manželovi? Nebo ty?
Proč?
Naše těla se dotkla. Intimně.
Prosím vás.
Tak proč? Není to absurdní?
Když se dotknou ruce, není to žádná věda.
Protože...
Ale na jiných místech...
Ne.
Dotýkání na zvláštních místech.
-Ano. -Ježíšmarjá.
Co teď? Rozzlobíme Pánaboha...
-Konec manželství! -To zrovna ne.
Zvláštní místa se otřela.
To je pověra.
Není.
Po podání ruky se nerodí děti, nebo ano?
-Ale jdi. -Je to tak.
-Po sexu taky ne. -Já vím.
Děti se rodí i bez sexu.
Jistě, ale...
Můžeme se posunout dál?
Myslím, že ve vztahu je třeba,
aby byli oba na stejné lodi, že?
Je to vlastně příběh.
A v tom příběhu by měli být oba dva.
Já si asi píšu vlastní příběh.
Ano, jistě. Ale...
Jsem šťastná.
Ty jsi šťastná?
Ano.
Fajn.
Ano.
Pak jsi spokojená se svým příběhem
a já zase s tím svým.
-Dobře. -Ano?
Ano?
Ano. Řekla jsem "ano".
Řekla jsem "ano". Ano...
-Dobře. -Jo.
Jsem celá bolavá.
Pan Charlie je zvíře.
Hurá, už jsme tady.
Nemůžu sedět.
Tady Guglielmo bude tvůj instruktor.
Cože? Můj kdo?
Ahoj. Dobře se bav.
Připravená?
Já nevím.
Tudy.
Tady to je boží.
Proč nebydlíme tady?
Ano. Je tu hezky.
Je to jiné.
Nevím, jestli lepší. Ale jiné.
Finne! To je ono!
Jdeme.
ŘÍŠE DIVŮ BERTY A MURMLIHO JSME RODINA!
Tak.
Tak jo.
První věc výuky je...
To vážně netuším.
Kafe.
Aha.
Buongiorno.
Buongiorno i vám.
Charlotte to vaše jméno řekla tak rychle.
-Nestihla jsem... -Guglielmo.
Je to snadné.
"Gu" jako Google, "gli" jako lyže, "elmo" jako helma.
Já...
Říkejte mi G.
-G. -Ano.
G.
Aby bylo jasno, já si instruktora neobjednala.
Chtěla jsem mít den sama pro sebe.
Lyžuju docela slušně.
A proč nejezdit líp?
-No... -Líp než jen slušně.
Jistě, dá se jezdit i líp.
Fajn. Vidíte to kafe?
Vidím.
Je celkem slušné.
Nuda. Chápete?
Mám ho držet?
Ano. Jenže...
Jo.
Alpské kafe.
Lepší.
Ano, to je jistě lepší než slušné.
Jo.
Dobře. Páni.
Mnohem lepší než slušné.
-Tak díky za lepší než slušné kafe. -Není zač.
Moc jsem si pochutnala. Musím jet.
Počkejte, Billie.
Já mám nápad.
Ano?
Trochu si spolu zalyžujeme
a když pak budete chtít jezdit sama,
odpojíte se.
Dobře.
Dobře, G.
Plácneme si.
Ano!
Finne, uvolni brzdy!
Takhle to není sranda!
Jsi moc blízko!
Jeď! Brácha je daleko před náma!
Pozor, už se blížím!
Tati, stůj!
Už tě mám!
Vrazím do tebe, jo?
-Ne! -Cože?
Nedělej to!
Už tě mám, Finne! Sejmu tě!
-Ne! -Jsem ti v patách, kámo!
Ne!
Tady platí pravidla. Žádné srážky.
Je mi líto.
Ano, ale já do něj jen ťuknul.
Hele, mají tu tobogan.
Hernu.
Vnitřní minigolf.
Spoustu zábavy.
Láká vás něco?
Mně je to fuk.
Co se děje?
Přijde mi, že tě to s náma nebaví.
To víš, že baví.
Být s vámi mě baví ze všeho nejvíc.
Víte?
Jde o tu dráhu?
Tátu vyhodili z dráhy, no.
Táta se bavil až moc.
Víte co?
Zakončíme den ve velkém stylu.
Vyberte si, cokoliv chcete.
Do toho. Klidně i několik věcí.
Nemůžeme si radši na pokoji pustit film?
Jistě.
To je dobrý nápad.
Ano!
Dobře!
Tak co?
Docela fuška, že jo?
Ale příjemná, ne?
To jo.
Tak co, nebolí vás lýtka?
No, docela je cítím.
-Jo? -Jo.
Dobře.
Tak si je na chvíli vyndejte.
-Asi ano. -Aspoň na deset minut.
Ano, hlavně ta pravá bota mě štve.
Tady to pálí, ne?
Ano.
Víte, občas lidem dávám...
třeba na lýtka takovou masáž.
To občas děláte?
Ano. To dělám.
Vážně?
Ano. Aby se uvolnily ztuhlé svaly.
To se doporučuje.
Opravdu?
Ano, je to doporučené.
-Jistě. -Ukažte.
Ano.
Jsem trochu zpocená.
Nevadí.
Máte hezké nohy.
Takže...
Jsem zvědavý.
Ano?
Kdo je Billie?
Cože?
Je to hloupé? Chci to vědět.
Zní to trochu...
"Kdo?" Co na to mám říct?
Já jsem sebevědomý,
ale nebojím se uznat chybu.
Rychle se zamiluju. Pomalu se léčím.
A strašně rád maluju.
A dokonce mi to jde.
Zpívat neumím, ale to mi nebrání,
abych zpíval každý den.
Lyžování je vášeň,
ale učit lyžovat ostatní mě naplňuje.
Žiju pro to, abych viděl, jak lidé sami sebe překvapí.
Jsem jediný syn své mámy
a ona je moje hrdinka.
To je hezké.
To je moje odpověď.
Víte...
nemusíte se mi svěřovat, Billie.
Ale něco mi slibte.
Co?
Že vám nebude připadat hloupé,
když vám bude chtít někdo udělat dobře.
Slibuju.
Fajn.
Mockrát děkuju.
Pardon. Scusami. Omlouvám se, jestli...
Neomlouvejte se.
Udělala jsem přesně to, co jsem chtěla.
Ano. A teď chci lyžovat.
Jo.
-Dobře. -Tak jo.
Fajn.
Ale aby bylo jasno...
Vymrdala bych z vás duši, kdybych chtěla.
Ale já nechci, tak to neudělám.
Natolik se znám.
Abych odpověděla na vaši předešlou otázku.
Panebože.
Tak.
Ještě rukavice.
Jak sis to užila?
Skvěle. Ano.
Super.
Já s klukama taky.
Fajn.
Strávili jsme dost času na bobové dráze.
Super.
To je vtipný.
Dobré ráno.
-Ahoj, tati. -Ahoj.
Ahoj.
Spali jste dobře?
Jo.
Půjdeme...
My asi...
My si zatím vystačíme doma.
-Dobře. -Jo.
Psal mi Zach, že by se k nám přidal.
Rosie si chce přispat...
Prima.
Tak si to se Zachem užij.
Sejdeme se na večeři?
Někde ve městě?
Určitě.
Tak já ti napíšu.
Dobře.
Prima.
Platí.
Tak se mějte.
-Jasně. -Ty taky.
-Ahoj. -Ahoj.
Ahoj.
Tak jo.
Mopslíci se mi líbí. Jsou boží.
Já bych je nesnesla.
Jo!
Ty bláho...
To je fantazie!
Panebože! Vidíš to?
Jako ten spořič obrazovky.
Jsme součástí reklamní fotky.
Teď mám jednu jedinou starost.
Aha.
Jedinou povinnost.
A to dojet dolů.
-Nic víc. -Jo.
-Prostě si to užít. -Přesně tak.
Jo.
Dnešek je to jediné, co máme.
-To jo, kurva. -Je to tak?
To si piš, kurva.
Do prčic!
Kreténe!
Připadám ti v pohodě?
Jo. Asi jo.
Nemám otřes mozku?
Ne, to bych neřekl.
Hodil jsi šavli nebo tak?
Ne, to ne.
Špatně mi nebylo.
Neopakuju se třeba?
Já nevím.
Několikrát ses ptal, jestli jsi v pohodě.
-A to je všechno? -Jo.
Ahoj.
-Ahoj. -Ahoj.
Jo.
Kamarádka vás chtěla pozdravit.
-Jo. -Aha.
Líbí se jí vaše vystupování.
-To je od ní milé. -Jo.
A kde...
Ano, to je milé.
Panebože.
Podle ní jste největší fešák v tomhle baru.
Tak děkuju.
Jo.
Tak jo.
To je dobrý, ne?
Koukni na ni.
Co teď...
Máme jim poslat drink?
Nebo si jít pokecat?
Hele, mám teď Rosie...
Ne, to je jasný.
Už tak je to pro mě moc velký krajíc...
-A nerad bych to zkazil. -Proboha, ne.
-To dá rozum. -Jo.
Změnila mi život a já ji za to...
To rád slyším.
Jsem jí vděčný.
I když to stěhování do Evropy...
Nevím, jestli chci žít tak daleko od rodiny.
Ona je pevně rozhodnutá nemít děti, ale já...
Jasně.
Já nevím.
Ale zatím nám to spolu klape.
Páni.
Tohle jsem měl rád.
Jo.
Už je to dávno.
Dřív jsem uměl flirtovat.
Fakt?
Hodně dobře.
Máš to pořád v sobě.
-Fakt? -Jo.
-Pořád? -Jasně.
-Ahoj. -Dobrý den.
-Omlouvám se. -Dobrý den.
To jste nebyl vy.
Prosím?
Nebyl jste to vy.
Nelíbil jste se jí vy.
Ale on.
Ten v zeleném.
-Jo. -Pardon.
Jak se jmenujete vy?
Nashle.
Má pravdu.
Ten chlap je terno.
Můžu k tobě být upřímný?
Jste si podobní.
-Ne. -Ano.
Ale to nemusíš.
Opravdu. Jsem v pohodě.
Je mi skvěle.
Neskutečně.
Chceš ještě lyžovat?
Ne.
Pojďme jenom pít.
Billie?
Ano?
Ahoj, všichni!
-Zdravím. -Jedete nahoru?
Ano, my... Ano.
A můžu se k vám...
Jistě. Pojeď s námi.
-Mami. -Ano?
Můžeme jet sami?
-Jestli chcete. -Jo!
Ale počkejte tam na mě.
-Počkáme. -Fajn.
Podívej.
To je nádhera.
Začíná se klubat slunce.
Tak jak se dneska cítíš?
Myslím, že je to lepší.
I když nevím.
Moc mě mrzí,
že jste ten večer u nás byli svědky takové věci.
Ani se neznáme.
Proč se omlouváš?
Neměla jsem do toho zatahovat děti.
To nebylo moudré.
Dobře, ale jinak se nemáš za co omlouvat.
To, co udělal, byla sviňárna.
Ano, ale...
Asi jsem na něj neměla tak útočit.
On teď prožívá smutek.
Před osmi měsíci mu zemřel otec.
Lidé umírají. To se stává. Bohužel.
Ale to ho neomlouvá, že utekl jako podělanej srab.
Nejsi mu nic dlužná.
Máš právo se na něj zlobit.
Děkuju.
Něco ti řeknu.
Kdyby to udělal Zach, tak ho kopnu do koulí
a víckrát by mě neviděl.
To je tutovka.
No...
Nejsem si jistá.
Ale jo.
Je to tutovka.
Kolik ti je let?
Třicet.
A jsme doma.
Jo.
Hej, chlape v zeleným.
To je dobrý. Já sám.
Debile.
-Ahoj. -Ahoj.
Jsi v pohodě?
Pojď radši na vzduch.
Tady chcíp pes.
-Fakt? -Jo.
Tak jo.
Pojď odsud. Už bude sedm.
Tak jo. Hele.
Pojď.
-Dáme si pizzu. -Ne.
-Tak kafe nebo něco. -Ne.
Já se nesmím najíst,
abych měl hlad na večeři s rodinou.
Jo.
Ale než se sejdeš s rodinou, měl bys něco sníst.
Miluju svou rodinu.
-Já vím. -Fakt?
-Já to vím. -Miluju.
Já vím.
Dlouho jsme o tom s Billie vůbec neuvažovali.
O dětech.
Tak jsme šli na umělé oplodnění.
A řekli jsme si...
Když nám věda dovolí být rodiči, tak z nás budou rodiče.
A když ne, tak nevadí.
A věda z nás udělala rodiče.
Jo, máš opravdu krásnou rodinu.
Když ti umře jeden z rodičů, začnou ti hodiny tikat hlasitěji.
Chceš opravdu vědět, jak jsi starý?
Podívej se na svoje děti.
Mění se ti před očima.
Máš pravdu, stárneme.
Ale nezapomínej na sebe.
To se stává.
Že myslíš jenom na sebe.
Jo, já vím.
Pete.
Pojď sem.
Pete...
Koupíme ti kafe.
To jsem ti říkal.
Fakt?
-Jo. -Tak pojď.
Držím tě.
Mňam.
Máš to dobrý?
Nemám moc hlad.
Ty už jsi někde jedla?
Já jsem schválně nic nejedl.
Takže mám hlad.
Dobře.
Mami, dej nám kartu.
Dík.
Billie? Počkej.
Můžu ti něco říct?
-No, já... -Můžu?
Pete, radši ne.
Já bych...
Teď na to není vhodná chvíle.
Prosím tě, nech mě...
Billie, vyslechni mě.
To, co se stalo,
bylo tak, jak jsi to řekla ty.
Utekl jsem.
Nedokázal jsem si to vysvětlit.
Já nechtěl utéct.
Ne že bych to neviděl.
Vidím to pořád, Billie.
Vidím to teď. Jak se na mě díváš.
A jak se na mě dívají kluci.
Je to hrozný.
Já se bál, že když to vyslovím nahlas, tak to bude pravda.
Jsem zbabělej sobec.
Schopnej...
Tos mi měl říct před čtyřmi dny.
Místo toho jsi ze mě udělal naprostou blbku.
Jako bych za to mohla.
Neumím zastavit lavinu.
To po tobě nikdo nechce. Co mi to vykládáš?
Já jen chci, abys ji s námi chtěl přežít, Pete.
Dobré ráno.
-Děkuju. -Děkuju.
Dobré ráno.
Vypadá to, že napadla fůra sněhu.
Vyjedeme si nahoru?
Na poslední sjížďku? Pokoříme Bestii?
Jasan.
Chce se ti? Pokořit Bestii?
Jasně.
Pokud si radši nezajedu do Švýcarska.
Nesnáším lyžování.
-Ale ne. -Finne.
Nevíš, co prožívám.
Je při tom zima a otrava.
Jsi furt mokrej a když spadneš, bolí to.
Trvá milion let, než si dojdeš na záchod.
Lidi jsou blbí.
Nekoukaj na cestu, takže se celou dobu bojím o život.
A teď se mi chce na záchod.
No tak.
Nic se neděje, kluci.
Nic se neděje.
Já jsem tady.
Myslím, že už jsem se nalyžoval dost.
Zabalíme to.
Co horká čokoláda?
-Na zahřátí? -Jo.
Zlato, co kdybys jela sama?
Počkáme na tebe dole.
Pojďte, kluci.
Kde je?
Pete!
Petere!
Zůstaňte tady.
Tati!
Nikam nechoďte.
Petere!
Ahoj.
Jsi v pořádku?
To je kvůli klukům.
Aby tě takhle viděli.
Ale co se týče nás dvou...
Jestli se ti nelíbí, jak se na tebe dívám,
tak se mi ukaž jako někdo jiný.
Jako někdo, kdo tu s námi chce být.
Vždyť já chci.
Já myslím ve všem, Pete.
Protože jestli to nedokážeš,
tak se vrať tam dolů úplně sám.
Ne, já jsem tady.
Celý pro vás.
Tak mě zachraň.
Co se ti stalo, mami?
Jsi v pohodě?
Ano, je mi fajn.
Je v pořádku.
Já tam zapomněla lyže.
Aha. Jasně.
Už jdu.
Pomalu, kluci.
Opatrně!
Ahoj!
Na shledanou v příštím životě.
To říká tobě?
Ano, to byl můj instruktor.
Ty sis vzala lekce?
To jsem ti říkala.
Vážně?
Promiň, cože?
Hashtag odmítáme odjet.
-Ahoj! -Nazdar!
Hashtag neodjíždíme.
Bože.
-Je mi z toho zle. -Co ji na tom baví?
-Ahoj, lidi. -Ahoj.
-Šťastnou cestu. -Vám taky.
Moc mě těšilo.
Překlad: Natálie Nádassy