Nesuprantu.
- Eine laiminga šeima! - Tiesiog šypsokis.
- Šypsomės. - Tu nuspyrei mano slidę!
Sūneli, palik ramybėj jo slidę.
Tuoj gausi...
- Užmynei man ant slidės! - Iš apačios?
Šitaip?
Arčiau vienas kito?
- Nesuprantu. - Berniukai, šypsokitės.
Rankas aukštyn. Šitaip. Šitaip?
Ei!
Dieve mano!
Finai!
- Tu vėl užlipai man ant slidės? Liaukis! - Berniukai.
Berniukai. Išskirk juos.
Man derėtų...
Berniukai, jūs išskirti.
Liaukis!
Galite pakartoti?
- Jis nori, kad atsitūpčiau. - Rimtai?
Ne, Pytai, lik vietoj.
Nefotografuokit. Mes nepasiruošę.
Prašau atsistoti tiesiai.
- Prašau žiūrėti į fotoaparatą. - Aš žiūriu.
Prašau šypsotis.
Nagi, visi kartu - "Austrija"!
Austrija!
Liepia iškelt lazdas.
Sako, kad laikytume iškėlę.
Nesuprantu.
LAVINA
Nemažai žmonių, ką?
- Taip. Labai gyva. - Gal dabar - toks metas?
Gal.
Atsiprašau.
Mielasis, pastebėjai, kad čia nėra vaikų?
Kažkaip keista, nemanai?
Gal pas juos mokyklų atostogos kitu metu.
Aha, gal.
Čionai.
Būkit ten, kur jus matyčiau.
Sveiki. Ačiū. Stentonai.
Kam rašai?
Zakui.
Tam Zakui, kur iš darbo?
Aha.
Ko jis tau rašo? Jūs ką, jau draugai?
Ne. Tik pasakiau jam apie mūsų kelionę,
o pasirodo, kad jis su savo drauge Rouze
irgi keliauja po Europą.
- Rimtai? - Dabar Amsterdame, regis.
"Grotažymė jokių planų."
Eina sau.
"Grotažymė gyvenk geriausią savo gyvenimo versiją."
Grotažymė sugalvok geresnę grotažymę.
Taip. Aha, ne, rimtai.
- Grotažymė nerašyk grotažymių. - Taip.
- Grotažymė negaišk mūsų laiko. - Tiesa?
Su savo grotažymėm.
Mielasis, gali padėt telefoną?
- Viskas. Baigiau. - Puiku.
- Gerai. - Būkim čia ir dabar, gerai?
Tik pažiūrėkit.
Alio?
Sveiki, aš - Šarlota.
Na kaip, gerai atskridot?
Taip, puikiai.
Kada atvykot?
Vidurdienį, sakyčiau...
Norėjom paslidinėti prieš apsigyvendami.
Na, atsiprašau, kad manęs anksčiau nebuvo.
Na, ką mes čia turim?
Jūs...
- Stentonai. - Stentonai.
Žinau gi.
- Kurorto žemėlapis. - Ačiū.
- Raktai. - Puiku.
Norėčiau paklaust, ar čia visai nėra vaikų?
Ne, čia nėr.
Jie - Fiso miestely, minučių 20-imt nuo čia.
Visos šeimos - ten.
Bet čia geriau. Gyviau.
Čia - Alpių Ibisa.
Galėsit šėlti per naktis.
Čia, Europoje, mes maudomės saunose
nuogi. Visi.
Mes čia savo kūnų nesigėdijame.
Kalbėkite už save.
Ne, jūsų kūnas - geras. Šlovinkite jį.
Gerai. Taip.
Būtinai pašlovinsiu.
Abu.
Taip. Ne, be abejo.
- Puiku. - Mes pašlovinsim.
Taigi, aš - jūsų draugė, ja?
Ar tu - mano draugė?
Žinoma.
Tuomet mes - draugės.
Puiku. Nuostabu.
Gerai.
Atsiprašau.
Ačiū.
Didelis ačiū.
Berniukai, padžiaukite savo slidinėjimo drabužius.
Berniukai, raminkitės.
Ir sudėkite viską į stalčius, gerai?
Skauda!
Aš tau pasakysiu.
Jie - vienoje lovoje taps tragedija.
Mielasis.
Ne. Viskas, baigta.
Zakas vis rašo.
Klausinėja apie Išglį ir kur apsistojome, taigi...
Bet mes nekviečiam jų čia su savo "jokių planų", tiesa, Pytai?
Ne. Ne.
Todėl ir norėjau kuo greičiau užbaigt pokalbį.
Taip. Gerai.
Žiūrėk.
Radau seną tėčio kepurę.
Pamaniau, paslidinėsiu su ja.
Negali būti.
Jis lyg ir bus su mumis.
Kaip miela.
Man patinka.
Taip.
Atleisk, jei buvau, supranti...
Tam mes čia ir atvykom, tiesa?
Taip.
Mums visiems bus geriau.
Gerai.
- Reikia liautis, taip? - Taip.
- Taip? - Taip.
Viskas.
Viskas. Rimtai.
Nes rytoj bus sotūs pusryčiai.
Taip.
- Taip. - Gerai.
Einu į dušą.
Gerai.
Bar bar.
Ko?
Ką? Kaip tai ko?
Ko?
Noriu nusirengti.
Ji liepė mums šlovinti kūną.
Taip ir maniau, kad užsikabinsi.
Taip. Kad nepamestume vieni kitų.
Gerai sugalvojau, tiesa?
Pasirinkimas buvo menkas,
tebuvo likę šie lipdukai apie mokyklą,
kurie ne itin pradžiugins berniukus.
Ne. Taip.
Iš džiaugsmo jie nešokinės.
Mielasis, tu ją mūvėsi po šalmu?
Taip, aha.
- Taip. - Po juo.
Berniukai, išeinam po penkių minučių.
Renkitės.
Gerai.
Lėčiau, Finai!
Ei! Stok!
Turi palaukti mūsų visų, bičiuli.
Gerai.
O Dieve.
Jis šiek tiek apsimeta.
Toks amžius. Nepyk ant jo.
Ne, žinau.
Nes kuo daugiau...
- Kuo daugiau skiri dėmesio... - Taip.
- Tuo labiau didėja problema. - Didėja problema, taip.
- Taip, žinau. - Būtent.
Eina sau.
Šaunuolis, Emai. Lyg raketa.
Žinot, ką siūlau, vyručiai?
Siūlau dabar užsisakyti sriubos,
tada ketvirtą galėsim suvalgyt tų jų bandelių.
Tuomet spėsim išalkt iki vakarienės.
Ar ne puikus planas, berniukai?
Gal po pietų sliuogiam nuo Žvėries?
- Aš mielai, tėti. - Taip.
Nemanau, kad bus baisu. Trasa atrodo kaip "juoda", bet iš tiesų "raudona".
Rimtai?
Amerikietiška "mėlyna".
Taip. Kelios juodos trasos - kaip Amerikos mėlynos, Europinės raudonos.
Juodomis jas vadina tik dėl prestižo.
Kur tai sužinojai?
Tiesiog žinau. Taip.
Viskas bus gerai. Tu įveiksi.
O gal varom paieškot šviežio sniego?
Pasitreniruotume, na, tam...
Rodeo?
Ne, Pytai. Tam...
Tai - valdoma sniego lavina.
Taip.
Ar tai - gerai, Pytai?
Taip. Viskas gerai.
Mama?
Mama!
Pytai?
Viskas gerai?
Tai bent.
Buvo... Nieko sau, taip?
Siaubas.
Taip.
Žmonės juokiasi.
Visi sveiki?
O, labas.
- Štai taip. - Tuoj nuvalysime.
Ką jums atnešti?
Sriubos.
Taip.
O vėliau - pyragaičiai?
Taip.
Sriubos. Dabar sriubos.
Taip.
Ačiū.
Ei!
Stok!
Prašyčiau. Ką sau galvojate?
Viskas gerai, taip?
Negerai. Vos nesutraiškėte mano vaiko.
Tau viskas gerai?
Taip.
- Prašyčiau. - Kas nutiko?
Jos sustoja pačios.
Kas nutiko?
Eime iš čia.
Tiesiog eime.
Viskas gerai.
Padėti su batais?
Nereikia.
Kas nutiko? Nesupratau.
Jis nežiūrėdamas stūmė į jį lentyną.
Viskas gerai?
Taip.
Viskas gerai.
Išsigandau.
Gražiai atrodai.
Ačiū.
Gal galėtum...
Aš tik...
- Taip. - Taip.
- Gerai. - Taip.
- Daug žmonių. - Oho.
Ar nieko nepasakysi apie...
Ei!
Mano geri draugai!
Ji, regis, nori, kad mes...
Ne, ji tik mums moja. Labas.
Ji mus kviečia.
- Gerai. - Kažkaip.
Ką nors sugalvosim.
Jokių pasiteisinimų.
Tuojau.
Būtų nemandagu.
- Mes - pas ją. - Gerai.
- Moteris baltais drabužiais. - Ne, netiesa.
- Taip. - Baltas vynas ir viskis.
- Labai ačiū. - Puiku.
Ir dar po vieną mums visiems, taip.
- Ne, man pakaks. - Ne. Pakaks ir vienos.
- Ačiū. - Ne. Užsisakykim dabar.
Paskui bus sunku. Juk čia - Alpių Ibisa, taip?
Ak, taip.
- Aš išgersiu, jei negersit. - Gerai.
Manęs laukia klubai.
Smagu.
Laisvas vakaras?
Lankstus darbo grafikas?
O, taip. Visad galiu parsitempt ką į lovą.
Nuostabu.
Laisvas laikas - smagu.
Turim svečių.
- Čarli. - Labas.
Labas.
- Sveiki. - Sveiki.
- Mano draugai, Bilė... - Aš - Bilė, taip.
- Mano žmona, Bilė. Labas. - Ir Pytas.
Kaip tik kalbėjau apie tave.
Gerus dalykus, tikiuosi.
- Žinoma. - Taip.
Ir ką gi ji sakė?
Nedaug, tiesiog...
Tu jai patinki.
- Taip. Iš teigiamos pusės. - Taip.
Sakiau, kad visad galiu parsitempt ką į lovą.
Ar tai...
Teisingai. Būtent tai ir pasakė.
Taip.
Na, aš maniau, supranti...
Maniau...
Pajuokavau.
O kas? Manei, kad tuoksimės?
Ne! Dieve, ne!
Nemaniau, kad tuoksimės. Tiesiog...
Puikiai praleidome dieną...
Noriu namo.
Ir aš, supranti...
Kur judu susipažinote?
Na, aš... Čia.
Taip. Atvykau sekmadienį ir ji man viską čia aprodė.
O tu greit mokaisi.
Greitai.
O jūs gerai praleidot laiką kalnuose?
Diena buvo puiki. Puikus oras.
Tikra alpių atmosfera.
- Taip. - Na...
Mūsų vos nepalaidojo sniego lavina.
Ką?
- Bet šiaip buvo puiku. - Bile.
Tiesiog fantastiška.
Bile, liaukis. Nebuvo rimta.
Tai buvo sniego lavina.
Gerasis Dieve.
Eina šikt!
- Ne, iš tiesų... - Taip.
Akimirką ji atrodė pavojinga...
Minutėlę.
Gana ilgą akimirką ji atrodė nepaprastai pavojinga.
- Rimtai. - Taip.
Paskui ji baigėsi ir viskas.
Mums nieko nenutiko.
Vaikai išsigando.
Žinoma.
Be abejo.
Pytai, tai, ką jie matė...
Buvo baisu. Žinoma.
Taip.
Bet mes dabar - čia, o jie - viršuje žiūri filmą.
Ilsisi.
Man rodos,
mums buvo sunkus metas emociškai.
Mano tėvas mirė prieš aštuonis mėnesius.
Taip.
- Toks gyvenimas. - Užjaučiu.
Buvo sunku.
Todėl atvykom čia.
Todėl mes - čia.
Taigi, būkime čia.
- Gerai. - Už čia.
- Už čia.
Mano tėvas 30 metų dirbo kelionių agentu.
Pats beveik nekeliavo.
Jo žinios apie pasaulį buvo paremtos jo paties tyrimais.
Kuomet jis išėjo į pensiją kartu su ilgamečiu savo draugu,
jiems padovanojo tokį nuostabių stiklo taurių komplektą.
Jis jas sudėjo atskiroje lentynoje
ir neimdavo jų net mums atvykus į svečius.
Nežinau, kam jis jas taupė.
Gal niekam.
Bet per jo laidotuves sutikau Chjujį.
- Tą jo draugą. - Taip.
Aišku.
Mes išgėrėme iš tokių pat taurių už tėčio atminimą
pas Chjujį namie.
Po to jis įmetė jas tiesiai į indaplovę.
Aš jo paklausiau: "Naudoji jas kasdien?"
Žinot, ką jis man atsakė?
"Šiandien - tai viskas, ką turim."
Taip.
Stipru. Stipri mintis.
Todėl supraskit, man
šiandien buvo šiandien.
Už šiandien.
Už šiandien!
Nepaisant to, manau, jums derėtų pasiskųsti kurorto saugos tarnybai.
Taip. Kad būtų ramu.
Puiki idėja.
Taip ir padarysim.
- Taip. - Teisingai?
- Puiku. Puiki idėja. - Taip.
- Taip. Tuojau.
Taigi, norėtume pateikti skundą.
Taip?
Sniego lavina mums...
Išgąsdino mus vakar.
Kalbate apie valdomą Zwölferkopf kalno laviną, taip.
Sakote, kad ji buvo valdoma, bet turėtumėte žinoti, kad
žmonės siaubingai išsigando.
Bet niekas nenukentėjo, taip?
Na, mes to nežinome.
Aš žinau.
Niekas nenukentėjo.
Tai nuostabu. Puiki naujiena.
Labai gerai. Net palengvėjo.
Taip, bet vis tiek...
Aš nesuprantu, kodėl niekur nebuvo jokių įspėjimų?
- Įspėjimų buvo. - Ką? Kur?
Prie liftų, valčių, viešbučių registratūrų, restoranuose, parduotuvėse,
baruose, prie gėrimų automatų, tualetuose.
Nežinau, ką pasakyti. Mes jų nematėme.
Na...
Ar netiesą sakau?
Gal...
Dieve, mačiau kažką panašaus.
Kažkokį įspėjimą apie sniegą.
Taip. Jų buvo pilna visur.
Tai tu matei?
Jų buvo daug...
Aš mačiau vieną skelbimą.
Ten buvo...
Palauk.
Ne, aš noriu pasakyti...
- Ką konkrečiai nori pasakyti? - Štai ką.
Ką norit pasakyti?
Buvo įspėjimų ar ne,
matėme mes juos ar ne,
mes tik norime, kad pripažintumėte, jog lavina buvo suvaldyta prastai.
Ji buvo suvaldyta tobulai.
Ne, nebuvo.
- Buvo. - Ne!
Negalit tvirtinti, jog taip ir turėjo būti.
- Taip, būtent taip. - Ne!
Sniego prikrito į lėkštes.
Matau, kad nesuprantate vieno dalyko.
Toji lavina mūsų šeimai buvo didelis įvykis.
Ir, pone, nenorėčiau kreiptis į teismą.
- Tikrai. - Bile.
- Ne, tikrai nenoriu... - Suprantu, bet...
Aš sakau, kad tikrai to nenoriu.
Ponia, čia jums - ne Amerika, kur galite teistis dėl karštos kavos.
Nesąmonė. Aš - advokatė.
Gerai. Jūs išgirdote jūsų skundą.
Taip, nes kažkas turi apie tai žinoti.
Ačiū už laiką.
O aš nedėkoju už laiką.
Tai jau tikrai.
- Aš pati, gerai? - Gerai.
Tikras šunsnukis.
Taip.
Kas šunsnukis?
Vyras, kuris buvo už tai atsakingas.
Štai kas.
Taip, tikras šunsnukis.
Ar turi...
Taip.
- Patinka? - Reikia šitaip.
Štai taip.
Ar tau patinka keliauti su manim?
Štai kaip patinka.
Mama.
Ką?
Dieve mano.
Pytai?
Ką? O, gerai.
- Dieve mano. - Ar man pažadinti Emą?
Taip.
Ir nereikia spoksot į miegančius žmones. Man tai nepatinka.
Reikia paskubėti.
Kur važiuojam?
Ant kito kalno?
Ne, geriau. Bus nuostabu.
Taip, tai - tėčio staigmena.
Gal reikia nueit paimt ko nors užkąsti?
Mes ir taip vėluojam.
Aš noriu valgyt.
Ne, paimsiu nors vaisių, gerai?
Ne, nieko mums nenutiks.
Tėti! Automobilis!
Galit atidaryti bagažinę?
Mes jau čia. Atsiprašom.
Stentonai?
- Taip. Mes. - Sveiki.
Mes jau išskrendame.
Labai atsiprašome. Pramiegojom.
Na, paskubam.
Leisimės nuo kalno į jį pakilę sraigtasparniu. Kieta, tiesa?
Geras!
Taip. Tėtuko staigmena. Tėtis tai sugalvojo.
Aš labai noriu valgyt.
Kai imsim leistis, pamirši apie valgį.
Gal jie ten turi kokių baltyminių batonėlių ar ko.
Yra baras?
Taip. Saugos diržai yra.
Ką?
Mums metas kilti. Labai prašau.
O instruktažo nebus?
Taip! Pakeliui!
Prašau, ateikite!
Kur mano pirštinė?
Tai mes tiesiog skrisim?
Ar mums nereikia ko nors žinoti?
Ko?
Mums viską pasakys, kai įlipsim!
- Mama! - Ko?
Nerandu pirštinės!
Kodėl tu toks kvailas?
Ei!
Ne. Ateik čia.
Ateik čia.
Berniukai, ko mes nedarom?
Nesiprasivardžiuojam.
Ką reikia dabar pasakyti, Finai?
Atsiprašau.
Šaunuolis, Finai.
Palauk, Pytai. Ne šaunuolis.
Pažiūrėk jam į akis ir aiškiai atsiprašyk,
kad jis išgirstų ir suprastų.
Aš atsiprašau!
- Jau metas! - Eime!
Prašyčiau!
Mums metas kilti!
Greit keisis oras!
Jis pametė pirštinę.
Minutėlę. Ką? Kaip tai keisis?
Eime!
Šiandien - tai viskas, ką turim!
Aš suprantu, Pytai, bet jis neturi pirštinės.
Trūksta pirštinės,
o ji kažką sako apie oro pasikeitimą.
Jie ten turi atsarginių pirštinių! Taip!
Turite atsarginę?
Nežinau! Paskubėkite!
Pas juos tikrai yra atsarginių pirštinių!
Ji sako, kad nežino!
Paskolink jam savo!
- Ką? Tada aš sušalsiu, Piteri! - Gerai!
Tada aš jam paskolinsiu!
Jis ją pames! Ji jam bus per didelė!
Ar turit atsarginių pirštinių?
Baltyminių batonėlių?
Bile, aš sumokėjau du tūkstančius!
- Aš puikiai žinau, Pytai! - Gerai, skrendam!
Eime ir puikiai praleiskim laiką!
Nagi!
Ką? Ne!
Pytai, stok!
Nepalik mūsų!
Mes pametėm pirštinę!
Vaikai nevalgę!
O ji dar sako, kad oras keisis!
Lipkit į mašiną!
Tau padėt, mama?
Ne, ačiū!
Tikrai?
Nereikia!
Lipkit į mašiną!
Į mašiną!
Štai tavo pirštinė, sūneli.
Gerai.
Mes vis dar turime gerą popietę.
Ko visi norėtumėt?
Paplūdimio?
Jei greit pavalgysim, dar galim paslidinėti
valandą ar pusantros.
Manau, šiai dienai nuotykių pakaks.
Pasėdėkim namie.
Galim pasikurt židinį, paspragint spragėsių.
O berniukai gali vėliau pažiūrėt kokį filmą,
o mes - pabūt kartu.
Man patinka.
Man irgi.
- Taip. Išmintinga. - Taip.
Vaisiai.
Berniukai, valgykit vaisių.
Padaryčiau kai ką, bet gaila mamos.
Atsiprašau.
Negi manęs nemyli?
Mes jau traukinyje! Lekiam į Austriją...
Geras. Ateikit vakarienei šįvakar.
Rimtai? Jūs nieko prieš?
Viskas gerai. Bilė mielai su jumis susipažins.
Nori pasakyti, kad jie ėmė ir atėjo?
Ne. Jie važiavo pro šalį ir paskambino.
Tiesiog paskambino?
Bile, taip, jie paskambino.
Kada? Kada paskambino?
- Kada? - Taip. Kada?
Kai buvau vonioje.
Juk žinai Zaką.
Ne. Aš jo nepažįstu.
Nepažįstu Zako, Pytai. Tik vos vos.
Ne taip, kaip tu pažįsti savo kolegą. Supranti?
O tos moters visai nepažįstu.
Atleisk man. Nesusivokiau, ką atsakyti kalbant telefonu.
- Gal galim padėti? - Ei.
- Ne. Sėdėkit. - Ne. Viskas gerai.
Jūs ilsėkitės.
Tikiuosi, jiems patiks morkų lazdelės ir krekeriai.
Atleisk, man derėjo...
Taip, bet dabar jau vėlu.
- Štai. - Ei.
Skaniai atrodo.
Tikrai?
Gerai.
Taigi, papasakokit mums apie savo kelionę.
Na, kiek prisimenam,
ji - nereali.
Iš to, ką mačiau, sutinku.
Ji - intensyvi.
Aplankėme kiek, tris šalis per keturias dienas?
Antradienį ryte Diuseldorfe valgėm pusryčiams štrudelį,
o jau vidurdienį leidomės į žygį pėsčiomis palei Reiną Prancūzijoje.
Vajė. Oho.
Teko pavartot ir grybukų
kažkurią dieną.
Ar keistai tariu?
- Ne. Man patinka, kaip tari. - "Grybukai"?
Kaip koks mentas?
- Grybukai. - Grybai.
- Grybai. Tiesiog grybai. - Grybai. Vartojom grybų.
Vartojote grybų?
- Taip. Mes vartojom grybų. - Aha, taip.
Aišku, supratau.
Man regis, šios kelionės man reikėjo tam,
kad išeičiau iš savo komforto zonos
ir atsiduočiau Rouzės vedimui...
Ir aš pastaruoju metu
tiesiog paleidžiu visą...
- Ne paleidi, o pletiesi. - Plečiuosi.
- Taip. - Atsiprašau. Aš plečiuosi.
Pleti savo pasaulį. Tai - geras dalykas.
- Gerai. - Taip.
Taip.
Kaip, pavyzdžiui, aklų žmonių kiti pojūčiai paaštrėja?
- Taip. - Aha.
Tas pats ir man su Rouze. Tik man nė apakti nereikėjo.
Mielasis.
Rimtai.
Vadinu ją Rouze Sutvirtintoja.
Tiesa.
Ir man tai - labai gerai, nes juk pažįsti mane, Pytai.
Taip, tiesa.
Paprastai man rūpi geri viešbučiai ir...
- Taip? Kambarių tarnyba, švari patalynė. - Taip.
Taip.
Pusryčiaudamas mąstau: "Kur pietausime?"
O prieš užmigdamas galvoju:
"Rytoj pusryčiaukime ten pat,
nes ten yra maistas, kuris man patiko."
- Mes eksperimentuojame. - Ačiū.
Jis apsistojo puikioje vietoje.
Turi ten pabūti.
O aš niekur ir nesiruošiu.
Aptikome abipusį troškimą gyventi tam tikrą gyvenimą.
Gyventi kelionėmis, nuotykiais.
Mes nesiejame ateities su vaikais.
Norime pagyventi sau.
Grotažymė jokių planų.
Mums tai labai patiko.
Tai - Rouzės darbas. Jos grotažymės - genialios.
- Ačiū. - Tai tu rašai.
- Taip. - Taip.
Juk planų neturėjimas mus atvedė šįvakar pas jus, tiesa?
Šiam vakarui neturėjom jokių planų,
tada tu parašei, ir štai mes čia.
Mes net neturime bilietų atgal.
Kas žino, kas mūsų laukia?
Bet juk nutuokiate, kas bus.
Nes pirmadienį laukia darbas.
Teisingai?
- Taip, ne, tiksliai. - Ne, taip. Mes nusipirksime bilietus.
8.30 val. turiu parodyti komercines patalpas Kembridže, taigi...
Taip.
O kaip jūs? Ar smagiai slidinėjate?
Taip. Puikiai. Aha.
Smagu.
Teko patirti vieną gana bauginančią akimirką.
Bet ji praėjo, o mes toliau puikiai leidžiam laiką.
Dieve.
O kas nutiko?
Tai buvo trumpa patirtis.
- Taip. Ir viskas. - Nieko tokio.
- Patirtys yra gerai. - Būtent.
Ne, viskas gerai dabar. Nieko tokio.
Visai ne nieko tokio.
Ne. Gerai. Taip. Gerai.
- Žodis - neteisingas. - Visai ne nieko.
Taip.
Mes sėdėjome restorano terasoje,
kai staiga pasigirdo smarkus sprogimas.
Nuo kalno mūsų link ritosi milžiniška sniego siena.
Ir neatrodė, kad ji sustos.
Atrodė, kad ji mus palaidos.
Tik akimirką.
Ne! Absoliučiai ne.
Žmonės jautė tą patį.
Jie ėmė stotis nuo stalų. Kai kurie klykė.
Aš klykiau.
Ir mūsų vaikai klykė.
Nes buvo įspūdis, kad viskas. Kad mes mirsim.
Pažvelgiau į Pytą,
o jis pašoko ir čiupo telefoną.
Jis pabėgo.
Pytas pabėgo. Pytas mus paliko.
Gal jam atrodė,
kad paliko mus mirti,
nes pats dar galėjo išsigelbėti,
gal mes per toli sėdėjom.
Mes sėdėjom kitoje pusėje...
Aš nežinau.
Taigi, aš apglėbiau savo abu vaikus
ir laukiau, suprantat?
Laukiau, kol mes mirsim kartu.
Atsiprašau.
Prabėgo kelios akimirkos,
ir, o Dieve, aš - gyva.
Ir vaikai nebeklykia.
Supratome, kad mes - gyvi.
Tada grįžo Pytas
ir tiesiog užsisakė sriubos.
Taigi...
Nieko sau.
Taip.
Bet, suprantat, manau...
Tokiose situacijose...
Gal įsijungia išlikimo instinktas.
Tiesa, Pytai?
Nėra laiko galvoti. Tai - refleksas.
Pavyzdžiui, jūrų agurkas, pajutęs pavojų
staigiai išmeta visus savo organus per išangę.
Kaip aš galėjau pabėgti?
- Ką? - Avėdamas slidininko batais.
Ar tai įmanoma?
Ar gali bėgti su tais batais?
Pala, ką?
Zakai, ar gali bėgti su slidininko batais?
- Nepatarčiau. - Gerai.
Tu nuklampojai.
Greitai nuėjai. Juk...
Ne. Tu sakei, kad pabėgau.
Rouze, ar tu gali bėgti su tais batais?
Ne itin greitai, bet...
Bum. Būtent.
Tačiau nė už ką nepalikčiau savo šeimos mirti.
Bum, būtent.
Ir aš nepalikau, ne.
Ji ką tik sakė, kad palikai.
Nes jis paliko.
Bliamba, Bile. Kodėl tu...
Aš nepalikau jūsų mirti.
- Aš nežinau. - Aš žinau.
Aš tą įvykį mačiau kitaip.
Tai paaiškink, Pytai. Kaip kitaip?
Maldauju.
- Artėjo sniegas. - Taip.
Beveik kaip lavina.
Dabar tai jau "beveik".
Aš pažiūrėjau į jus.
Įsitikinęs, kad jums niekas negresia, nuėjau pakviest pagalbos.
Palauk. Kur čia logika?
Tu matei, kad mums niekas negresia, bet nuėjai kviest pagalbos?
Ką?
Viskas nutiko labai greit. Aš buvau sutrikęs.
Taip. Išlikimo instinktas.
Bet aš mačiau, kad jūs - saugūs,
tada nuėjau kviest pagalbos.
Buvo ne taip, Pytai.
Bile, aš galiu priimti tavo tiesos versiją.
Kodėl negali priimt manosios?
Nes mano - teisinga, o tavo - kvaila.
- Tu juk pati ten buvai! - Taip!
Būtent. Sėdėjau už stalo su mūsų vaikais.
Smagiai tu mane spaudi pasakyti,
jog tai, kas nutiko tau, nutiko ir man.
Gerai.
Labai dažnai
patekusieji į tą pačią avariją žmonės
įvykius nusako skirtingai.
- Palik tas teorijas, Zakai. - Taip, atleisk.
Bliamba.
Ateikite trumpam.
Atsiprašom. Mes jums turim vieną klausimą.
Bile, nereikia.
- Taip. - Ne.
Jūs galit pasakyti... Aš pasakojau mūsų draugams
apie tą įvykį restorane, pamenat?
Kai nušliaužė sniego lavina,
galite pasakyti, kas tada nutiko?
Jie gali pasakyti.
Jiems reikia sužinoti visą istoriją.
Jie gali pasakyti, tiesa, Pytai?
Taip.
Tiesą.
Tėtis pabėgo.
Finai?
Ir tu manai, kad nutiko būtent tai?
Gerai.
Ačiū, berniukai.
Galite toliau eiti žiūrėti savo linksmo filmo.
Kokie šaunūs vaikai.
Jiems tai bus trauma, supranti?
Tai aš dėl to kalta?
Tau taip rūpi būt teisiai.
Ne, aš tiesiog noriu aiškiai įvardinti.
Ne, tu trokšti būt teisi.
Sveikinu, Bile, tu laimėjai. Tu teisi.
Paplokime Bilei, bliamba.
Ei, Pytai.
Tu palikai savo šeimą!
Štai dėl ko esu teisi!
Ei. Šiandien noriu pabūti viena.
Gerai.
Jūs su berniukais galit pašėlti.
Gerai.
Gal susitiksim kalnuose.
Lankstinuke skaičiau apie rogučių trasą.
Berniukams gali patikti.
Trasa - šeimyniniam kurorte,
minučių 20-imt nuo čia.
Puiku.
- Žinoma. - Gerai.
Ganai akis?
Labas.
Ne, aš tiesiog...
Kur visa tavo komanda?
Šiandieną skiriu tik sau.
Puiku.
Nuotykiai.
Tau vienai.
Taip. Nuotykiai.
Linksmybės. Tik tau.
Taip. Linksmybės.
Nori pasilinksmint?
Taip.
Pasilinksmint.
Puiku.
Ateik.
Mano eilė.
Ne, čia - ne tavo eilė.
Atsiprašau.
Taip.
Gerai. Dar sykį ačiū už pagalbą.
Nuotykiai, taip?
Dabar? Linksmybės?
Taip, visa tai. Teisingai.
Tu irgi važiuosi?
Taip. Irgi.
Nuostabu.
Mane domina kitas klausimas.
O Dieve. Gerai.
Ar tavo seksualinis gyvenimas - įvairus?
Ką? Atsiprašau?
Ar tau pakanka seksualinio įvairumo?
Ne, aš klausiu ne tam, kad kartotum.
Ne visiems girdint.
Šio amžiaus žmonės angliškai nesupranta.
O tu mėgsti griebt jautį už ragų, tiesa?
Atleisk. Bet nemėgstu malt šūdo.
Jau supratau.
Aš irgi ne mėgėja malt šūdą.
- Tu, kaip man atrodo... - Kokia?
Nesi pakankamai patyrusi.
- Aš? - Taip.
O, ne.
Tu nustebtum.
Koledžo laikais turėjau daug vaikinų.
Aš mokėjau juos vilioti.
Savo dozę šito esu atlikusi...
Man nepatinka tai daryti.
Niekam nepatinka.
Aš darau tik tai, kas man patinka.
Aš masturbuojuosi.
Kasdien.
Nes tai - man.
Ir dar miegi su svečiais...
Taip, tai net labai man.
Bet tu ištekėjusi. Tiesa?
- Ištekėjusi? - Taip.
Ir kaip visa tai suderini?
Savo poną Čarlį
ir visus kitus savo vyrus...
Lengvai. Žiemas leidžiu čia,
o vasaras mes su vyru leidžiame savo ūkyje.
- O tavo vyras neprieštarauja? - Ne, mano vyras, mano vyras.
- O kas? - Gali paspaust man ranką?
Ar turiu apie tai pranešti savo vyrui? O tu - savo?
Ką čia šneki?
Mūsų kūnai susilietė. Patyrėme intymumą.
Liaukis.
Kodėl? Kam tas absurdas?
Jei šios kūno dalys susiliečia, nieko tokio.
Nes tai...
O jei kitos, tai - ojojoj.
Ne.
Kūnai susilietė ypatingomis vietomis.
- Taip, jos - ypatingos. - Vajė vajė.
Ką daryti? Dievas supyks danguje,
- todėl reikia ardyti santuoką. - Ne, ne dėl to.
Pasitrynėm ypatingomis kūno vietomis.
Prietarai.
Netiesa.
Nuo rankų paspaudimo vaikai negimsta.
- Liaukis. - Na.
- Sekso metu nebūtina daryt vaikus. - Aš žinau.
Ir tam, kad gimtų vaikai, seksas ne visada būtinas, taip?
Taip, bet...
Tai gal tiesiog gyvenkim ir tiek.
Noriu pasakyt, kad santykiuose
geriau turėti bendrumą.
Kaip istorijoje...
Gerai tada, kai jūsų istorija - bendra.
Aš kuriu savo pačios istoriją.
Žinoma, taip. Bet...
Aš laiminga.
Ar tu laiminga?
Taip.
Gerai.
Taip.
Tada tu laiminga su savo istorija,
o aš laiminga su savo.
- Gerai. - Taip?
Taip?
Taip. Aš pasakiau "Taip".
Sakiau, taip.
- Puiku. - Taip.
Man ten peršti.
Ponas Čarlis - tikras žvėris.
Jau atvykom.
Negaliu sėdėt.
O dabar tavo instruktorius bus Guljelmas.
Pala. Kas? Kas bus mano kas?
Viso. Pasilinksmink.
Pasiruošusi?
Nežinau.
Čionai.
Čia nerealiai gerai.
Taip. Kodėl mes ne čia apsistojom?
Taip. Čia smagu.
Tiksliau, kitaip.
Nežinau, ar geriau. Tiesiog kitaip.
Finai! Ten!
Bėgam.
Taigi.
Pirma instruktažo dalis yra kas?
Nė nenutuokiu...
Kava.
Aišku.
Buongiorno.
Buongiorno ir tau.
Šarlotė taip greit ištarė tavo vardą,
- kad aš nė... - Guljelmas.
Paprastas.
"Gu" kaip guglas, "li" kaip mes, "jelmo" kaip šalmas.
Aš...
Gali vadint mane Dži.
- Dži. - Taip.
Dži.
Noriu pasakyt, kad instruktažo aš pati nepageidavau.
Nes ketinau dieną pabūt viena.
Aš gana padoriai slidinėju.
O kam sustot ties padoriai?
- Ne, aš... - Yra geriau, nei padoriai, ne?
Žinoma, už padoriai būna ir geriau.
Matai šią kavą?
Taip.
Ji - padori.
Nuobodu. Aišku?
Palaikyt?
Taip. Bet...
Taip.
Alpių kava.
Geresnė.
Taip, tai - geriau už padoriai.
Taip.
Gerai.
Smarkiai geriau.
- Ačiū už geriau nei padoriai. - Į sveikatą.
Esu dėkinga. Aš jau čiuošiu.
Palauk, Bile.
Štai ką tau pasakysiu.
Taip.
Paslidinėjam šiek tiek kartu,
paskui pati spręsi - jei norėsi būt viena,
tai ir būsi.
Gerai.
Puiku, Dži.
Taip. Duokš penkis.
Taip.
Finai, vyruti, atleisk stabdžius.
Lėtai - neįdomu!
Tu - per arti!
Vyruti, greičiau! Tavo brolis - toli priekyje!
Įspėjau tave. Aš artėju.
Tėti, liaukis!
Ateinu!
Aš stumtelėsiu tave, gerai?
- Ne. Negerai! - Ką?
Ne!
Tuoj pagausiu tave, Finai! Pagausiu!
- Ne! - Tėtis tave pavys!
Ne!
Taisyklėse aiškiai sakoma, kad trankytis draudžiama.
Ne, apgailestauju.
Suprantu, aš vos prisiliečiau.
Čia yra ir toboganai.
Žaidimų centras.
Mini golfas po stogu.
Daugybė pramogų.
Ko norite?
Man nerūpi.
Kas yra?
Neatrodo, kad tu čia nori būti.
Žinoma, kad noriu.
Man labai patinka leisti laiką su jumis.
Suprantat?
Ar jūs dėl tų rogučių?
Taip, tėtį iš ten išmetė, taip.
Nes tėtis įsišėlo.
Žinot, ką?
Užbaikim dieną linksmesne gaida, gerai?
Jūs patys išsirinkite, ką norit veikti.
Pirmyn. Galima ir ne vieną pramogą.
Galim tiesiog pažiūrėt filmą viešbutyje?
Žinoma.
Mielai.
Taip!
Puiku!
Nieko sau.
Gerai padirbėjom, tiesa?
Gerai, taip?
O, taip.
Kaip blauzdos?
Na, aš jas jaučiu.
- Taip? - Taip.
Puiku.
Gal nori juos nusiauti?
- Taip. - Kokioms 10-iai minučių.
Dešinysis batas mane itin nervina.
Raumenis gali skaudėti.
Taip.
Žinai, aš kartais galiu pamasažuoti
blauzdas ar panašiai.
Kartais gali, tiesa?
Taip. Toks mano darbas.
Rimtai?
Kad įtempti raumenys atsipalaiduotų.
Tai itin patartina.
Rimtai?
Na, jei tai patartina, gerai.
- Taip. - Duok.
Taip.
Atleisk, aš suprakaitavusi.
Nieko tokio.
Tavo gražios pėdos.
Taigi...
Man įdomu.
Taip?
Kas tokia Bilė?
Ką?
Kodėl tai kvaila? Aš noriu žinoti.
Tai skamba kažkaip...
"Kas tokia"? Kas gali į tai atsakyti?
Aš esu pasitikintis savimi,
bet nebijantis pripažinti suklydęs.
Greit įsimyliu. Gyju lėtai.
Ir mėgstu tapyti.
Ir, šiaip jau, moku tai gana gerai.
Aš nemoku dainuoti, nors tai man nekliudo
dainuoti kiekvieną dieną.
Slidinėjimas - mano aistra,
bet mokymas maitina mano sielą.
Kai matau žmones, kurie patys save nustebina... Dėl to verta gyventi.
Aš esu vienturtis vienišos motinos sūnus,
ir aš ją dievinu.
Kaip miela.
Štai kaip aš atsakau.
Žinai,
gali ir nesakyti man, kas esi, Bile.
Bet pažadėk man vieną dalyką.
Kokį?
Pažadėk, kad nelaikysi kvailiu to,
kuris norės statyti tave į pirmą vietą.
Pažadu.
Gerai.
Labai tau ačiū.
Atsiprašau. Scusami. Atleisk, jei aš...
Neatsiprašinėk.
Padariau tai, ką norėjau.
Taip. O dabar noriu ant slidžių.
Taip.
- Taip. - Gerai.
Gerai.
Tiesos dėlei...
Galėčiau dulkintis su tavim taip, kad šis namas sugriūtų, jei norėčiau.
Bet nesidulkinsiu. Ir nesidulkinčiau.
Šitai apie save aš žinau.
Atsakau į tavo ankstesnį klausimą.
Dieve mano.
Gerai.
Štai mano pirštinės.
Kaip pavyko pabūti vienai?
Puikiai. Taip.
Nerealiai.
Mes su berniukais pramogavom.
Puiku.
Pasivažinėjom rogutėmis.
Puiku.
Juokinga.
Labas rytas.
- Labas rytas, tėti. - Labas.
Sveikas.
Gerai miegojot?
Taip.
Ar mes...
Mes...
Mes kurį laiką pasivoliosim.
- Gerai. - Taip.
Zakas parašė, nori prisijungti.
Rouzė nori pamiegoti, taigi...
Puiku.
Gerai. Tai sėkmės judviem.
Gal susitikim vakarienei?
Kur nors miestely?
Gerai.
Susirašysim.
Gerai.
Šaunu.
Puiku.
Gerai, sėkmės jums.
- Būtinai. - Tau irgi.
- Iki. - Iki.
Iki.
Man irgi patinka mopsai. Jie nepralenkiami.
Ir dar ilgai patiks.
Žinai...
Argi nenuostabu?
Dievulėliau! Tik pažvelk.
Kaip ekrano užsklanda.
Mes dabar - gražiausiose užsklandoje.
Aš dabar turiu tik vieną rūpestį.
Taip.
Tik vieną įsipareigojimą.
Nusileisti žemyn.
- Ir viskas. - Taip.
- Gyvenk geriausią savo gyvenimo versiją. - Ir viskas.
Aha.
Šiandien - tai viskas, ką turim.
- Taip, bliamba. - Tiesa?
Taip, velniai griebtų.
Šūdas!
Idiotas!
Kaip manai, man viskas gerai?
Taip. Manau.
Tau neatrodo, kad susitrenkiau smegenis?
Ne, nemanau,
nes tu nevėmei ar panašiai.
Ne.
Ne, manęs nepykina.
Ar aš kartoju savo žodžius?
Nežinau.
Tu kelis sykius manęs klausei, ar atrodai normaliai.
- Ir viskas? - Taip.
Labas.
- Labas. - Labas.
Taip.
Mano draugė norėjo pasisveikinti.
- Taip. - Aišku.
Jai patinka jūsų manieros.
- Labai malonu. - Aha.
Taip, o kur...
Taip. Malonu.
Dievulėliau.
Ji mano, kad esate geriausiai prisižiūrėjęs vyras šiame bare.
Na, dėkoju.
Taip.
Gerai.
Tai gerai, tiesa?
Tik pažiūrėk.
Ką mums...
Ar nusiųst joms po gėrimą?
Gal reikia prieit prie jų?
Manau, kad man, supranti, Rouzė...
Ne. Teisingai.
Ji man išties per gera,
- todėl tikrai nenoriu susimauti. - Dieve, ne, tau išties pasisekė.
- Taip. Visiškai. - Taip.
Ji, taip sakant, pakeitė mano gyvenimą...
Aha, smagu girdėti.
Ir man tai patinka.
Ir visas tas reikalas dėl apsigyvenimo Europoje...
Nesu tikras, ar tikrai noriu gyventi taip toli nuo savo tėvų,
o ji kategoriškai nenori vaikų, o štai aš...
Taip.
Aš nesu tikras.
Dabar - taip, mes gerai gyvenam.
Tai labai neblogas jausmas.
Taip.
Šimtas metų.
Aš mokėdavau flirtuoti kadaise.
Rimtai?
Taip, man sekdavosi.
Tu skleidi tokią energiją.
- Taip? - Taip.
- Vis dar? - Taip.
- Labas. - Labas dar sykį.
- Atsiprašau. - Labukas.
Tai ne apie jus.
Kaip?
Ne jus ji turėjo omeny.
Jai patiko ne jūsų manieros.
O jo.
To vyro su žaliu.
- Taip. - Atsiprašau.
Ei, o kuo tu vardu?
Viso.
Taip, ji teisi.
Tas vyrukas - puikus laimikis.
Ar galiu atvirai tau pasakyti, Pytai?
Jūs abu - labai panašūs.
- Ne. - Taip.
Liaukis. Ne, viskas gerai.
Viskas gerai, rimtai.
Viskas gerai.
Labai.
Ar norėtum dar paslidinėti?
Ne.
Geriau išgerkim.
Bile?
Taip?
Sveika! Sveiki, berniukai.
- Labas. - Kylate?
Taip. Mes... Taip.
Nieko prieš, jei aš?..
Viskas gerai, žinoma. Eime kartu.
- Mama. - Taip?
Gal mes galim kilti atskirai?
- Žinoma, jei tik norit. - Taip. Eime!
Bet palauksit manęs viršuje?
- Gerai, palauksim. - Taip.
Tik pažvelk.
Taip. Pritrenkiantis vaizdas.
Saulė jau šviečia.
Kaip tu šiandien?
Lyg ir geriau.
Nežinau.
Man labai gaila,
kad jums teko visa tai matyti.
Mūsų pirmo susitikimo metu.
Kodėl atsiprašinėji?
Man nederėjo vaikų kviesti.
Tai nebuvo išmintinga.
Gerai, bet tu neturi dėl ko atsiprašinėti.
Jis pasielgė kiauliškai.
Taip, bet...
Gal nederėjo jo taip užsipulti.
Jis juk gedi.
Labai. Jo tėtis mirė prieš aštuonis mėnesius.
Žmonės miršta. Toks gyvenimas. Bjauru.
Bet tai nepateisina jo bailumo.
Tu jam nesi skolinga.
Turi teisę pykti.
Ačiū tau.
Aš galiu pasakyti,
jog jei Zakas būtų taip pasielgęs, įspirčiau jam į kiaušus
ir dingčiau iš jo gyvenimo.
Viskas visada aišku kaip dieną.
Na...
Nesu dėl to tikra.
Ne, taip yra.
Aišku kaip dieną.
Kiek tau metų?
Trisdešimt.
Mes namie.
Taip.
Ei, žalias vyre.
Viskas gerai.
Idiotas.
Kaip tu?
Tau reikia į gryną orą.
Čia jau nuobodu.
- Taip? - Taip.
Eime iš čia. Jau beveik septynios valandos.
Gerai. Ei.
- Mums reikia picos. - Ne.
- Kavos ar ko nors. - Ne.
Ne. Turiu likt alkanas
šeimos vakarienei. Taigi...
Manyčiau prieš susitinkant su šeima, tau gerai būtų pavalgyti.
Aš myliu savo šeimą.
- Taip, žinau. - Girdi?
- Žinau. - Myliu.
Aš žinau.
Mes su Bile ilgai nenorėjom.
Vaikų.
Todėl kreipėmės į vaisingumo kliniką.
Mes tiesiog pasakėme,
jei mokslas nori, kad turėtume vaikų, tada būsim tėvais.
Jei ne, tiek to.
Ir mokslas padarė mus tėvais.
Turi gražią šeimą.
Netekus tėvo, laikrodis ima tiksėti garsiau.
Nori žinoti, kiek tau metų?
Pažiūrėk į savo vaikus.
Jie keičiasi kasdien.
Taip, mes senstame.
Bet negali pamiršt savęs.
Taip jau nutinka.
Turi pagalvok apie save.
Suprantu.
Pytai.
Eikš.
Pytai,
einam ieškoti tau kavos.
Žinau. Aš irgi tą patį sakiau.
Tiesa?
- Taip. - Eime.
Aš tave laikau.
Skanu.
O tau?
Nesu labai alkana.
Ar tu jau pavalgei?
Nes aš tyčia nevalgiau, kad išalkčiau.
Tai aš išalkęs.
Gerai.
Mama, raktą.
Ačiū.
Bile? Bile, stok.
Ar galiu kai ką pasakyti? Prašau?
- Aš... - Galiu?
Pytai, gal nereikia.
Ne, aš tik...
Nereikia dabar.
Prašau. Leisk man...
Bile, paklausyk manęs.
Nutiko
taip, kaip tu ir sakei.
Aš pabėgau.
Aš nežinau, kaip tai paaiškinti.
Aš nenorėjau.
Aš seniai tai jaučiu.
Aš visąlaik matau tai, Bile.
Matau, kaip žiūri į mane.
Kaip mūsų sūnūs žiūri į mane.
Man nepatinka.
Tiesiog bijojau, jog ištarus garsiai, tai taps tiesa.
Aš - savanaudis bailys.
Galintis tik...
Tai turėjai pasakyti prieš keturias dienas, Pytai.
Tačiau tu privertei mane pasirodyti kaip idiotei.
Lyg visa tai būtų mano kaltė.
Aš negalėjau sustabdyt lavinos, Bile.
Niekas neprašė tavęs stabdyt laviną. Ką čia šneki?
Aš tik noriu, jog tu norėtum likti gyvas kartu su mumis.
Labas rytas.
- Ačiū. - Ačiū.
Labas rytas.
Regis, sulaukėm daug sniego.
Eisim slidinėti?
Paskutinį sykį? Gal įveiksim Žvėrį?
Taip, gerai.
Ar gerai? Sliuogiam nuo Žvėries?
Gerai.
Nebent nuspręsiu vykt į Šveicariją.
Nekenčiu slidinėjimo.
- Netiesa. - Finai.
Tu už mane nekalbėk.
Šalta, viskas sustingę.
Nuolat esi šlapias, kai nukrenti, skauda.
Į tūliką nueiti prireikia amžinybės.
Žmonės - kvailiai.
Nežiūri, kur čiuožia, todėl nuolat bijai, kad užsimuši.
Ir man reikia į tualetą.
Viskas, gerai, berniukai.
Viskas gerai.
Aš su jumis.
Man jau nebesinori slidinėti.
Galim grįžt atgal.
Išgertume karštos kakavos.
- Sušiltume? Ką? - Taip.
Mieloji, tu gal čiuožk.
Mes palauksim tavęs apačioje.
Eime, berniukai.
Kur ji?
Pytai!
Būkit čia.
Tėti!
Likit čia!
Piteri!
Kas tau?
Tai dėl berniukų.
Kad jie tave imtų gerbti.
Bet dėl mudviejų, žinok,
jei tau nepatinka, kaip aš į tave žiūriu,
imk elgtis kitaip.
Parodyk man vyrą, kuris iš tiesų nori būt su manim.
Bet aš noriu.
Kad ir kas nutiktų, Pytai.
Nes jei nesugebėsi,
lipk nuo šio kalno vienas.
Ne, aš čia.
Kad ir kas nutiktų.
Tada išgelbėk mane.
Kas nutiko, mama?
Taip, kas tau?
Nieko. Viskas gerai.
Jai viskas gerai.
Pamiršau slides.
Taip, žinoma.
Lėčiau, berniukai.
Atsargiai!
Ei!
Iki susitikimo kitame gyvenime.
Ar jis su tavim kalba?
Taip, jis buvo mano instruktorius.
Nežinojau, kad mokeisi slidinėti.
Taip, aš tau sakiau.
Tikrai?
Ką?
Grotažymė mes atsisakom išvykti.
- Labas! - O, labas!
Grotažymė neišvykstam.
Dieve.
- Mane jau pykina. - Nesuprantu, kodėl tai juokinga.
- O, bičiuliai. - Sveiki.
- Saugiai parvykite. - Jūs irgi.
Buvo tikrai smagu susipažinti.
Vertė Egidija Tučkuvienė