Ja vel, legender. Da setter vi i gang.
Kan ikke la udødeligheten gå til spille.
Jeg har startet en nedtelling.
23 timer og 45 minutter på å redde broren min. Ingen årsak.
Dere hørte henne.
Tiden går.
Ja, vi drar tilbake til skipet og starter veven før det er for sent.
Har noen sett Gary? For noen på festen deres
har stjålet skyggesteinen min.
Så hvis dere hører en stemme
som gråter som et lite barn, har dere gjerningsmannen.
Gary dro tilbake til skipet. Kaninen hans har irritabel tarm.
Og luft i magen.
For en iskald vind.
Hvorfor er vi i England?
Hvor er portalen?
Har noen sett Astra?
Hvordan går det, kaninpusen?
Gideon, kan du gjøre meg en tjeneste?
Kan du lage flere grønnsaker til Gary junior II?
Gideon? Er du der?
Skipet er angrepet. De skrur meg av.
Hvis Gideon er nede...
...hvem flyr skipet?
Kom igjen. Er dere fra vettet?
Hvorfor skulle Astra stjele Bølgerytteren?
Jeg vet at vi er "venner" nå, men kanskje hun ville bruke veven.
Eller søstrene mine fant henne?
Hvis de får tak i veven før vi gjør det,
får vi aldri sjansen til å få broren min tilbake.
La oss bevare fatningen.
Gideon, hva skjer?
Gideon?
-Ok, ingen Gideon. -Det går bra.
Vi finner ut av det.
Hva skjedde? Et nytt syn?
Nei... Det var ingenting.
Så du ingenting eller hva?
Bare et glimt, og så ingenting.
Jeg tror det er begeret. Det forstyrrer kreftene mine.
Hva nå? Er du bare blind?
-Mick! -Det hjelper ikke.
Vent. Jeg fikk en fantastisk plan.
Rip ordnet skjulesteder over hele verden,
og noen av dem er intakte. Som det i London.
Vi drar dit og finner en tidsstrøm
som tar oss med til Bølgerytteren.
-Ja. -Ja.
Ja. Det er en perfekt plan.
Og vet du hva? Vi klarer det.
Vi drar til London, for vi er udødelige superhelter.
-Unntatt jeg. -Unntatt Zari.
Og ingenting skal stanse oss.
Vi er udødelige, og vi er superhelter, og vi må vente på bussen.
Ja.
Constantine ga oss i det minste varme klær.
-Vi er klare for hva som helst, hva? -Ja, som fasanjakt.
Men vi ser jo ganske bra ut.
Hvordan kan du bo her uten bil?
Jeg har aldri trengt det. Får alltid skyss.
Hvor langt er det til London?
Ifølge telefonen min er det 275,8...
-Miles eller kilometer? -Det spiller ingen rolle, det er langt.
Når kommer bussen?
Ifølge rutetabellen kommer den om ett minutt eller tre timer.
Vent. Er det helligdag i dag?
Er det helligdag?
Endelig.
-Ja! -Nå drar vi.
Vent. Hvem betaler?
Har noen penger?
Jeg vet at dette høres latterlig ut,
men verdens skjebne avhenger av at vi får ta bussen.
Samme for meg.
Når jeg kjører bussen, betaler alle for billetten.
Som du vil.
Kom igjen!
Jeg er virkelig lei for det.
Tro det eller ei, vi er de snille.
Fanken!
Takk for dette flotte tidsskipet.
Og Atropos, takk for at du skrudde av den irriterende snakkende datamaskinen.
Hun syntes hun var så vittig.
Du trenger ikke takke. Jeg hadde ikke noe valg.
-Jeg skyldte dere for den tjenesten. -Alt har en pris.
Jeg ga deg sjansen til å drepe John Constantine,
og du kastet den bort.
Du drakk av Dionysos' beger.
Du er udødelig i ett døgn og kan bruke skjebneveven.
Ber du meg jobbe med dere? For jeg hører ikke et spørsmål.
Greit, jeg blir med. Men jeg har noen krav.
Krav? Virkelig?
Ja. Nå som jeg har opplevd livet på jorda igjen,
må enkelte ting endres.
Som svisker. Ekkelt. De må bort.
Og hunder skal alltid være valper.
Og én ting til.
Jeg vil vekke moren min til live.
Vi dreper henne.
-Jeg er udødelig. Husker du ikke? -Enn så lenge.
Astras venner leter etter oss.
Gjør noe produktivt. Ta deg av dem
mens jeg snakker med Astra om kravlisten.
Fortell meg om disse sviskene.
Skal jeg fortelle Mick at han kjører på feil side, eller...
Nei. Da blir han bare mer forvirret.
-Greit. -Apropos kjøring,
kanskje du burde lede dette oppdraget.
Hva?
Er dette fordi du er blind?
For du var rå i ølpong.
Takk.
Men når jeg ikke kan se framtiden,
er jeg kanskje til mer nytte som fotsoldat.
Og du er akkurat den teamet trenger nå.
Ja vel. Men det er bare midlertidig.
For etter min mening
er vi med-kapteiner for livet.
Alltid.
Hvem er det?
RØYKING DREPER
Vi skal få tilbake broren din.
Men vi tar turistveien.
Det er ikke mulig.
Du tuller. Hva driver du med?
Bare et lite møte med en gammel venn.
-Hit med den. -Dette er ikke vennen din.
Jeg trodde du hadde sluttet. Hvorfor starter du igjen?
Fordi jeg stolte på Astra,
og så sviktet hun meg og hjalp Charlies søstre.
Når de bruker veven, er vi døde uansett.
Jeg er så lei alt dommedagssnakket.
Se deg rundt. Himmelen har ikke falt ned.
Verden er fortsatt her.
Og de mystiske veverskene
har ikke begynt å spinne.
Så vi kan fortsatt stanse dem.
Bare ikke gjør det der.
-Greit. -Så ekkelt.
-Du drepte henne. -Nei.
-Hvordan vet du det? -Hun rører seg.
Kanskje du burde bli liggende. Går det bra?
Hva er det?
Slå den!
Bra.
Vi har sett dette før, i skogen der Atropos jagde oss.
Søsteren min vil gjøre alt hun kan for å stanse oss.
Da får vi sikkert snart se flere zombier.
Eller nå.
Kom igjen!
Seriøst?
Hva i helvete, John? Ønsker du å dø?
Ikke vær dum.
Det fine med å ha en fordømt sjel
er at zombiene ikke er interessert i meg.
-Kul demonstrasjon. Kan du gjøre noe nå? -Ja. Se nå.
Ja vel, team.
Vi må følge planen.
La oss få bussen i gang igjen før det kommer flere av dem.
Kanskje denne kabelen får Gideon tilbake.
Gideon?
Skulle fulgt bedre med i informatikk.
Våkne, syvsover.
Er du en engel?
Er jeg død?
Du er ikke død, Gary. Og jeg er Gideon.
Er du Gideon?
Men du er så...
Du er så...
...menneskelig. Er du virkelig?
Jeg kan forklare, men det spiller ingen rolle.
Hør nøye etter, for du har en viktig jobb å gjøre.
-Har jeg? -Ja.
Du må gjemme de viktige og mektige ringene
fra de onde søstrene.
Verdens skjebne står på spill.
Kom igjen, Gary.
På tide å komme i gang.
Kom igjen. Vi må videre
før søstrene mine sender noe mer.
Motoren ble ødelagt i kampen, og pumpen virker ikke.
Selv om vi fikser pumpen,
er det ikke noe vits, med denne lekkasjen.
Ta det rolig.
Husker dere da vi samarbeidet og beseiret tidsdemonen?
Vi kan komme oss til London om vi samarbeider.
Hvor lang tid tar det å fikse motoren?
-En time. -Kanskje to.
Jeg vet ingenting om mekanikk, så...
Ja vel. Vi har ikke nok tid.
Du bor i nærheten. Du må kjenne noen med bil.
Jeg kjenner kanskje en fyr.
Vent, Zari. Burde du ikke bli her? Du er ikke udødelig.
Jeg kan ikke bare sitte her uten å gjøre noe.
Rolig.
-Jeg passer på henne. Det går bra. -Nei.
Hvor skal dere? Vi må holde sammen.
Dette er ikke en del av planen!
Astra, vi har vært veldig tålmodige med deg,
særlig siden du sviktet oss uten et ord.
Dere sviktet meg først.
Og jeg måtte ta skjebnen i mine egne hender
for å få moren min tilbake.
Fint pågangsmot.
Men jeg er redd du ikke forstår hva det betyr.
Moren min er død.
Jeg vil at hun skal være i live. Det er ganske enkelt.
Men som du vet, er livet som menneske svært vanskelig.
Hvis du insisterer på et normalt liv med moren din,
må du følge naturlovene, som ikke er gode mot mennesker.
Bare se.
Hvorfor viser du meg det?
Fordi det er det som vil skje om du bringer moren din tilbake.
Livet som menneske er fullt av smerte og lidelse.
Constantine lovte å bringe moren din tilbake,
som om det vil løse problemene dine.
Men det han ikke fortalte...
...er at du bare utsetter det uunngåelige.
Hvorfor bringe moren din tilbake
bare for å miste henne igjen?
Jeg kan ikke sitte på den bussen uten å gjøre noe.
Det er vel bra å gjøre noe.
Det gir en følelse av kontroll.
Det er ikke bare for å gjøre noe,
jeg skal faktisk redde broren min.
Ja, og jeg prøvde faktisk å hjelpe Astra,
og se hva som skjedde.
Du mener kanskje at det er nytteløst, men jeg gir ikke opp.
Har du noen gang tenkt på
at broren din kanskje er fortapt i alle tidslinjer?
Rip Hunter pleide visst å si at
enkelte ting er uunngåelige.
Dra til helvete, John.
Jeg har allerede vært der.
Jeg vil bare spare deg for skuffelsen.
Vet du hva? Vi kan gå uten å snakke. Greit? Greit.
Ja.
Veldig bra, Johnny.
ETTERSØKT FOR DRAP
5 000 DOLLAR I DUSØR DØD ELLER LEVENDE
Hun er så fascinerende.
Gary, hun er ond.
Men hun er så flink med de rare knivene.
Glem hennes mange talenter, Gary.
Du må konsentrere deg.
Men hvordan skal vi distrahere henne og ta ringene uten at hun merker det?
Jeg har en idé.
Ønsk meg lykke til.
Lykke til.
Hva skjer?
Jeg burde ikke ha latt John og Zari gå.
Tenk om vi får bussen i gang igjen før de er tilbake?
Eller verre: Flere zombier? Hva skal jeg...
Du.
Ikke så farlig om planen mislykkes.
Noen ganger kommer de beste løsningene når det ikke er noen plan.
Og improvisasjon er legendenes spesialitet.
Det er som en slags frijazz.
-Jeg kan ikke fordra frijazz. -Ikke jeg heller.
Vi får visst selskap.
Jeg tror de er soldater.
-Kanskje de kan hjelpe oss til London. -Hva var det jeg sa?
-Hei! -Opp med hendene!
-Vi er så glade for at dere fant oss. -Holdt.
De har blod på klærne. De kan være smittet.
-Hva? Nei. -Nei.
-Det er ikke... -Vi er ikke smittet.
Ava!
Herregud!
Herregud. De zombiene tåler hodeskudd.
Når begynte zombier å snakke, din idiot?
Superzombiene har fått bevissthet.
Ta med alle sammen tilbake til basen.
Hold hendene synlig.
Lakesis?
-Ja. -Ringene er borte.
Jeg forstår ikke.
-Hvordan kunne det skje? -Det må være andre om bord.
Du har rett. Det er andre her.
Og jeg vet hvem.
Jeg har ringene. Vi er et fantastisk team.
Vi burde ha vår egen spinoff.
Fin sang, Gary. Lær meg den når du har klart
å ta Bølgerytteren tilbake fra de vemmelige søstrene.
Jeg vet hvordan vi kan gjøre det.
Vi sprenger skipet.
Eller kanskje noe mindre suicidalt.
Det høres gøy ut.
La oss finne en tidsstrøm og få resten av legendene hit.
Hva venter vi på?
La oss dra til laben og vise strømmene hvem som er sjefen.
Gary, du får meg til å rødme.
Kom igjen.
Sjarmerende.
Hvordan fikk du vite om dette stedet?
Gamle Joe ringte meg om en besatt Fiat 75-modell.
Det var en vanskelig eksorsisme.
Og en skikkelig drittbil.
For en skjønnhet.
Kom igjen. Vi vil ikke være her lenger enn nødvendig.
Hva var det?
En lyd vi bør komme oss vekk fra.
Kom igjen, denne veien.
-Jeg finner bilnøklene. -Ja, gjør det.
Ok.
Takk, gamle Joe.
Hva var det bråket? Er alt i orden?
Ja. Det går bra. Bare...
Arkiverer dette for senere terapi.
Ok.
Vi må skynde oss til bilen før du blir zombiefôr.
Det er for mange av dem.
Men de er ikke interessert i deg.
Du må ta bilen, finne teamet og redde Behrad.
Nei, det er en elendig idé.
Fordi den ikke var din?
Fordi jeg ikke lar deg bli igjen her for å dø.
Der har vi det.
Det er greit å la meg bli her for å dø?
Ja til å dø, nei til å dra.
De gamle egypterne hadde en formel...
Dropp historietimen, bare gjør det.
Det stanser hjertet ditt.
Og da har vi bare noen minutter før resten av deg stanser.
Det er risikabelt, og mye kan gå galt.
Vet du hva? Hele denne dagen har gått galt, så
hvorfor slutte nå?
Nettopp.
Dere gjør en stor tabbe.
Hvilke bevisste zombier er så velkledde?
Jeg lovte Lita å aldri bli sperret inne igjen.
-Dette blir mellom oss. -Ok.
Jeg skal bare si noe. Men hva? Vet ikke.
Bare finner på noe.
Ava har mistet forstanden.
-Hun tenker... -Ok.
Vet dere hva?
Vi kaster ikke bort mer tid her.
La oss være kreative med ressursene vi har.
-Ok. -Vi har en som kan forvandle seg til stål.
Vi har en formskifter.
Det er fantastisk. Vi har en rå, blind snikmorder.
Og en tidligere tyv, nå romantikkforfatter.
Hvem kaller du tidligere?
Vent.
Jeg har vært låst inne i en sånn før.
Det er en svak dør...
...her nede et sted.
Stålgutt. Slå.
Det skal være meg en ære.
Skal vi hoppe ut av en bil i fart?
Vi dør ikke av det, men det gjør vondt.
-Hvem er førstemann? -Du!
-Herregud! -Ut, dust!
-Kom igjen. -Har du henne?
Ja, jeg har henne.
Jeg er faktisk glad jeg ikke kan se
-hva som skal skje. -Klar? Hopp!
Dette var ikke en del av planen.
Jeg gir den inspirerende talen en snill sjuer.
Vet du hva? Jeg tar den, for nå er vi
tretten mil fra London, og det er
-nærmere enn før. -Ja.
-Vi klarer det aldri. -Aldri si aldri.
Hei! Kan du hjelpe oss?
Ikke stopp, Wilbur! Zombier!
Helvete!
Du gir feil inntrykk.
Å nei.
-Kom igjen, vi må gå! -Jeg kommer.
Kan du gi meg litt plass?
Greit.
Ok.
Hvis jeg dør, tenk at fjeset ditt er det siste jeg ser.
Det er vel bedre enn zombiene der ute.
Det kan diskuteres.
Ja vel.
Lukk øynene.
Ok.
Store Osiris,
gi liv og vekk fra søvnen.
Må dette hjertet slå igjen.
Ikke gjør dette mot meg!
Kom igjen, Zari!
Ikke gjør dette.
Kom tilbake.
Er det sånn bakrus føles?
Vi må vekk herfra.
-Har en! -Flott, Gary.
Nå henter vi vennene dine, så vi kan avslutte dette eventyret en gang for alle.
Det er lett.
Slipp den.
Hun mener det. Hun flår deg levende.
Hva gjør du, Astra? Hvorfor hjelper du dem?
Gi oss ringene. Vi vet at du har dem.
Løp, Gideon, redd deg selv!
Idioten snakker til kaninen.
Ringene er i lommen din. Gi dem til oss.
Gideon?
Hjelp meg.
Jeg kan ikke, Gary.
Jeg er bare et fantasifoster.
Men du må tro på deg selv.
Ikke gi opp, samme hva de gjør.
Hvordan kan jeg gi dere ringene
om de aldri har vært her?
Lureri.
Jeg fikk et kraftig støt,
men kan fortsatt klare en enkel forvirringsformel.
Tid for sterkere taktikk.
De lysene nærmer seg raskt.
Ta det rolig, alle sammen.
Ja? Vær så lite zombieaktige som mulig.
Kanskje Mick kan holde seg i bakgrunnen.
Kom dere inn, tapere, nå skal vi veve.
KARANTENESONE
Hallo?
Det er tidligere direktør Sharpe, hvem bemanner denne posten?
STRAKS TILBAKE ZOMBIE-APOKALYPSE
Skål for at denne marerittdagen snart er over.
Det skåler jeg for.
Det er ikke over ennå,
men jeg tar gjerne en øl.
John hadde rett. Det er ikke over ennå.
Er den død?
Ja, hvordan visste du det?
Så flott. Broren min er borte for alltid,
og verden går under fordi noen glemte å lade den.
Flott.
Røykepause?
Faktisk
så har jeg sluttet å røyke.
Igjen.
Ikke si at du endelig har funnet noe å leve for.
Det er ingen vits.
Vi har skjebnegudinnene imot oss.
Hvordan kan man ellers forklare en plutselig zombieapokalypse?
Eller at en lader avgjør alt?
Det må jeg si,
den dystre holdningen
kler deg ikke.
Jeg visste ikke at du hadde monopol på dysterhet.
Jeg sier bare
at du bør gjøre det du kan best.
Jeg følger ikke råd fra en profesjonell eksorsist
med et frelserkompleks.
Jeg har ikke et frelserkompleks.
Seriøst?
"Redd meg fra demonene mine, John Constantine!"
Hva med deg? Du snakker om frelserkompleks,
med alle selvhjelps- og rådgivningsvideoene dine.
For å redde tilhengerne dine fra et liv med kjedsomhet.
Jeg gir følgerne mine noe å strekke seg mot.
Virkelig?
Hva da? Å ja, å bli en overflatisk tosk.
Hvis du mener at jeg er overflatisk, hvorfor er du her med meg?
Ja, si det? Jeg har vel ikke
fått nok straff for én dag.
Straff? Så bare gå. Nå.
Vil du at jeg skal gå? For jeg går.
-Jeg går, og kommer ikke tilbake. -Flott.
Jeg ville ikke vært sammen med deg nå, om du så var den siste mannen i verden.
Bra, for jeg ville ikke vært sammen med deg om du var siste kvinne...
Hvor skal vi begynne?
Hode, skulder, kne
eller tå?
Hva med ingen av delene?
Du kan gi meg ringene, eller du kan gi meg hendene dine,
så enkelt er det.
Du er ikke deg selv. Du er ikke som dem.
Du vet ingenting om meg.
Jeg vet at da du måtte velge mellom å bli
i helvete eller å stole på legendene,
grep du Avas hånd og tok sjansen.
Det var en tabbe.
Et øyeblikks svakhet da jeg trodde at jeg fortsatt ville møte moren min.
Vent.
Vil du ikke ha moren din tilbake mer?
Ikke om det betyr at jeg må miste henne igjen.
Lakesis åpnet øynene mine og viste meg hvordan hun dør
og hvordan det blir om jeg bringer henne tilbake.
Måtte du virkelig se moren din dø?
Går det bra med deg? For hvis det var meg, hadde jeg vært helt...
Selvsagt går det ikke bra.
Det var ille nok å miste henne da jeg var barn.
Men viste Lakesis deg noe annet?
Hva med alle de gode stundene?
Før hun døde.
Hva er vitsen?
De minnene vil bli
smertefulle påminnelser om hva jeg må miste en dag.
Du må da ha noen minner om moren din som får deg til å smile.
Ikke sant?
I stedet for å torturere meg kan du kanskje
dele et?
Går det bra?
Ja, føler meg litt bedre.
De potetene.
Fæle, hva?
Jeg vet at dagen har vært...
Har vært vanskelig.
Du ble jo skutt i hodet.
Må du nevne det?
Jeg hadde tilbrakt alle dager slik hvis jeg kunne.
Sitte sammen med kompiser.
Du kan gjøre hva du vil alle dager med skjebneveven.
Når vi har beseiret søsteren din, kan hvem som helst av oss bruke veven.
Og man må spørre seg hvilke fristelser som venter.
Jeg er fornøyd med
å fly gjennom tiden med dere,
og jeg har dama mi.
Jeg er ganske lykkelig.
Samme her.
Jeg ville vært kriminell igjen. Det enkle livet.
Hvis Behrad var i live
og vi var sammen og lykkelige, så...
Jeg hadde brukt talentene mine
til å gjøre verden til et mer
inkluderende og bedre sted.
Jeg hadde hatt fest over flere kontinenter.
-Ville du det? -Ja.
Ikke noe dypere,
som står ditt hjerte nær?
Å, du vet...
Selv etter alt som har hendt,
vil jeg hjelpe Astra.
Sørge for at hun er lykkelig og vokser opp i et stort hus,
der jeg kunne holdt øye med henne.
Det er fint å drømme.
Skål for det.
Skål!
Ok.
Hva er det du ikke sier?
Ingenting.
Kom igjen.
La meg gjette.
Du mistet ikke kreftene dine.
Ja?
Du fikk et syn.
Du så framtiden, og vil ikke fortelle hva som hendte.
Stemmer det?
Tidsstrømmen vil ikke lade opp i tide.
-I tide til hva? -Til å flykte
før døren blir brutt ned av det som er utenfor.
Hvorfor løy du for meg?
Fordi synet mitt endte med at jeg dør her.
På denne puben.
Hva?
Jeg kan ikke tenke klart.
Det går bra.
Det var derfor jeg ikke ville si det.
Jeg ville ikke hindre deg i å få teamet til dette øyeblikket.
Så du har tatt farvel
og drevet meg mot å ta over?
Ja, men det er et midlertidig farvel.
For dere skal fikse dette
og du skal redde dagen.
Har du hatt et syn der vi redder dagen?
Det hadde vært veldig nyttig nå.
Skulle ønske det, men jeg så ikke noe etter at jeg dør.
Ok.
Og om vi ikke klarer det?
Jeg tror på deg.
Og jeg tror på teamet.
Og når jeg dør, vet jeg at du vil fikse det.
Jeg vil ikke skremme dere, men...
...vi er omringet av zombier.
De venter visst på at udødeligheten skal gå over.
Det uunngåelige er kommet.
Si farvel til udødeligheten.
Det er rart hva man husker når noen er borte.
Moren min elsket jordbær.
Og et år plukket vi jordbær på en gård.
Vi spiste dem rett fra plantene.
De kom ikke oppi kurven engang.
Vi stappet i oss hele dagen.
Høres ut som en kul dame.
Det var hun.
Tenk på alle jordbærene dere kan plukke om...
Det holder.
Vis meg hvordan jeg bruker den,
så vi kan få hjelp og jeg kan bringe henne tilbake.
Ok. Så...
Gratulerer. Du er like svak som alle andre mennesker.
Udødeligheten din er forbi.
Ringene.
Eller slutt deg til vennen din på gulvet.
Vi må bare vente mens tidsstrømmen lader.
Døren holder ikke.
Jeg skal holde dem unna så lenge jeg kan.
Sara.
Med-kapteiner for livet.
Alltid.
Kom igjen.
Den lader fortsatt.
Her borte!
Sara!
Den er ladet.
Charlie, du må gå.
Ta deg av søstrene dine og fiks dette.
-Hvordan? -Du har overlistet dem før,
du kan gjøre det igjen.
Gary.
Charlie, gudskjelov at du er her.
Søstrene dine tok over skipet og overtalte Astra
til å hjelpe dem. Jeg overbeviste henne om at hun tok feil,
og slik endte hun opp på gulvet.
Hvor er alle de andre?
Ingen tid til å forklare. Hvor er ringene?
Greit. Ja.
Vi må være forsiktige. Søstrene dine var nettopp...
Så synd.
Du kom krypende tilbake.
Du kom i rett tid, Klotho.
Jeg vil ikke rømme mer.
La oss komme i gang.