Välkommen till Manhattan, 1965.
Jag har blivit avsläppt bakom fiendelinjen i städer runt hela världen.
Men har aldrig släppts av i framtiden.
Nu måste du försvinna, börja ett nytt liv.
Ödesspjutet måste skyddas till varje pris.
Uppfattat, sir.
Jag vet att uppdraget inte blir lätt, Heywood.
För mig, eller för Bettie?
Hon tror att jag dog i Leipzig.
Lilla Hank är knappt en månad gammal.
Din familjs uppoffring -
- kanske räddar världen.
Ge det här till min fru och son.
Lycka till, Henry.
Jag ser honom inte.
Ja, vad konstigt. Jag lämnade honom här för bara ett ögonblick sen.
Vart kan han ha tagit vägen? Henry.
- Förlåt. Ett misstag. - Var är han?
Vi brukade kalla Henry för "Kameleonten".
Han talar sju språk flytande
och är en mästare på kamouflage och att gömma sig.
Om du sa att han skulle försvinna, så gjorde han nog det.
Lugn. Om det är svårt för oss att hitta din farfar,
så är det svårt för legionen.
1965 var ett misslyckande.
Jag beklagar.
Det gör inget. Rip sa att han släppte av farfar i New York, 1965
och sa åt honom att ta en ny identitet.
- Han måste söka jobb. - Hurså?
Henry var militär. Han skulle inte ha blivit revisor.
Han skulle ha velat ha ett jobb som är äventyrligt, -
- men ändå lite patriotiskt.
FBI? CIA?
Han var stridspilot innan han rekryterades av JSA.
På 60-talet brukade det nybildade NASA -
- be testpiloter att ansöka som astronauter.
Precis. Vad är mer patriotiskt och äventyrligt än att utforska rymden?
Snyggt. Gideon, ta upp allt du hittar, pressreleaser, nyhetsartiklar, -
- som handlar om NASA runt 1965.
Javisst, kapten.
Okej. Kom igen...
Vänta. Stanna. Precis där.
Jag känner igen Heywood-käklinjen var som helst.
"Den 13 april, 1970. Markkontrollen jobbar för att rädda Apollo 13."
Kom igen, kunde din farfar vara coolare?
Jag tror att jag vet hur vi kan spåra befälhavare Heywood.
Ingen fara. Vi har redan hittat honom.
- Har ni? - Vi är på väg till Houston, 1970.
Allihopa till Astrodomen.
Och sen ska vi rädda min farfar.
Sen oss allihop.
Vi måste ändå hitta ett sätt att kontakta Heywood -
- utan att det verkar misstänkt.
- Jag föreslår att vi... - Det är enkelt.
Vi infiltrerar NASA.
NASAS BEMANNADE RYMDFARKOST-CENTER 13 APRIL, 1970
Idag övervakar NASA:s flygledare Apollo 13,
NASA:s sjunde bemannade uppdrag till månen.
Vi måste in på markkontrollen på nåt sätt.
Det ingår nog inte i rundturen.
Befälhavare Heywood är inte i markkontrollen.
Hur vet du det?
För jag ser honom.
Det där är NASA:s flygledare.
De pratar nog om hur de ska prata med pressen -
- om syretanksexplosionen på Apollo 13.
Henry.
Fint att se dig.
Din jävel.
Ursäkta. Han har inte rätt klassificering.
Vi tar presstillträde på stort allvar här.
Överraskning.
Vi är tillbaka.
Varför gör du så här, Henry?
Jag skulle aldrig behöva se honom igen.
Så du slog honom?
Det är mellan honom och mig.
Vad för er till 1970?
Nate borde väl berätta.
- Är Nathaniel också här? - Sir, -
- de säger att de känner er.
Det kan man säga.
- Henry. - Amaya.
I egen hög person.
Det är fint att se dig igen.
Kom hit.
Jag trodde inte jag skulle få se dig igen. Se på dig.
Är det Rip?
Ta ut honom därifrån.
Genast när ni förklarat vad det är som pågår.
Vi är här för ditt fragment av ödesspjutet.
Det finns en legion av skurkar som jagar den som försöker skydda det.
Vi har Stargirls fragment, -
- men Mid-Nite dog när han försökte skydda sitt.
Jag uppskattar er omtanke,
men jag gömde min del av spjutet på en trygg plats.
Tro mig, det finns ingen plats på jorden som är säker.
Precis.
Din gamla räv.
Vill du förklara?
Han gömde spjutet
i flaggan som Neil Armstrong placerade på månen.
Det är ganska genialt.
Hela orsaken till att jag arbetade mig upp
var att se till att mitt fragment var säkert.
Jag borde gå tillbaka till markkontrollen.
Du måste ta reda på hur du ska rädda Apollo 13-astronauterna.
Vad pratar du om?
Uppdraget är enkelt.
Exploderade inte en syrgastank och månlandningen avbröts?
Nej. Allt går bra där uppe.
Om inte...
Om inte
historien förändrats.
Houston, vi är på väg till månens skuggsida.
Förlorar signal om 30 sekunder.
Uppfattat, Odyssey. Vi ses om 28 minuter.
Ha en trygg resa.
Klart slut.
Dags att luta sig tillbaka och njuta av utsikten.
Tyvärr.
Ändrade planer.
Vi måste genskjuta Apollo 13 innan den landar på månen.
Var är Heywood? Jag måste prata med honom.
Han presenterar resten av teamet för flygledningen.
Intressant, varför gör han det?
För vi behöver nån som bevakar på marken.
- Är de flygledare? - Ja.
De kommer från brittiska rymdprogrammet.
De är här för att studera våra procedurer.
Vilken expertis har ni?
Jag är raketsystemsingenjör.
De kallar mig för Raketmannen.
Och han?
Han säger inte mycket, men tar igen det med sin personlighet.
Okej.
Men om ni britter går i vägen för min flygledning -
- eller äventyrar astronauternas återkomst, får ni med mig att göra.
Naturligtvis.
TID TILL KONTAKT 00 TIMMAR: 22 MIN: 18 SEK
- Lycka till. - Stannar du inte?
Du kanske måste skapa mer störningar.
Det kan jag inte.
Jag gav mitt liv för spjutet -
- och jag tänker inte låta nån stjäla det.
Jag ska till rymden med min sonson.
Ser man på.
Yttre rymden. Alltid lika intressant.
Martin, hur länge tills Apollo 13 återupptar radiokontakt?
Sjutton minuter.
Vi har 17 minuter att ta reda på vad som pågår, -
- innan hela världen får se det.
Där har du inte fel.
Gideon, ta upp Apollo 13:s originalfärdplan.
Först måste vi hitta henne.
Henry, kanske det går bra att prata lite nu?
Kapten Hunter, jag känner inte för att prata.
- Mår du bra? - Ja.
År 2017 berättar män om sina känslor.
Bara en tanke.
Min fru har uppfostrat vår son ensam de senaste 14 åren.
Och det är kapten Hunters fel.
Han har en fru och en son och ändå bad han mig att överge mina.
Han har ingen familj.
Han hade. Det är bara...
De blev dödade.
Det visste jag inte.
Jag undrar ofta hur Hank skulle vara om du inte hade åkt.
Ja, jag kallar pappa för Hank. Vi har ingen bra relation.
Men det måste jag inte berätta för dig.
Jag är ledsen, Nathaniel.
Allt det här är mitt fel.
Men när det är över ska jag få Hunter att ta mig tillbaka till 1956, -
- till dagen då jag övergav Bettie och Hank.
Jag pratar bara hypotetiskt.
Varför det?
Det här är en tidsfarkost, eller hur?
Det blir som om jag aldrig lämnat min fru och son.
Tänk på all sorg jag kan bespara dem.
Jag har inte sett det så.
Förlåt att jag avbryter, men vi har hittat Apollo 13.
Det här stämmer inte. Den borde inte vara i den positionen.
- Kan astronauterna se oss? - Nej, vi är osynliga.
Vad är vår plan?
- Jag tänkte att vi... - Ray tar på sig dräkten.
Han flyger dit, krymper sig, -
- och berättar vad som pågår ombord.
Jag går in i kommandomodulen.
Jag ser Lovell och Haise, men de är medvetslösa.
Jack, då?
Dr Palmer?
Thawne är här.
Jag följer honom in i månlandaren.
Han tänker landa på månen.
Jag ska stoppa honom.
Vem är Thawne? Var är Swigert?
Ray, vad du än gör, låt inte Thawne se dig.
Ja, just det ja.
Vad har vi här?
Ser ut som en fripassagerare.
Vad händer?
NASA förväntar sig radiokontakt om tre minuter.
Vi stötte på ett problem.
Om vi är online, så måste du avbryta sändningen.
Jag jobbar på det.
Han behöver gravitation för superhastighet.
Hör på, Raymond, -
- jag behöver inte superhastighet för att spöa dig.
Vad är den röda knappen?
Den separerar månlandaren från kommandomodulen.
Det är inte bra.
Dr Palmer, du måste flyga månlandaren.
Houston, vi har ett problem.
Ja, säg nåt jag inte vet.
Jefferson, hela världen får snart höra Raymond krascha på månen.
Vänta, är snobbfrillan på månen?
Jag behöver mer tid.
Ni måste skapa en distraktion.
Allihop.
Vad håller ni två på med?
Okej. Jag bryter sändningen.
Det är brittisk tradition, sir.
Jag hade radiokontakt i en sekund, sen tappade jag den igen.
- Fin röst, professorn. - Tack så mycket.
- Styrsystem? - Det var så konstigt.
Månlandaren dök upp en sekund, -
- men den verkade krascha på månen.
Var finns kommandomodulen?
Den snurrar ur kurs.
Ray, hur är det?
Jag lever i alla fall.
Jag kunde rädda landningen, -
- men det krävde för mycket bränsle.
Månlandaren kan aldrig ge sig iväg upp igen.
- Dräkten, då? - Mina raketmotorer skadades i striden.
Ni måste hämta mig.
NASA måste gå bärsärk nu. Fred och Jim.
Ingen fara. Vi ska få hem Apollo 13 i ett stycke.
Gideon, beräkna en kurs för kommandomodulen.
Genast, kapten.
- Ray, vi hämtar dig senare. - Uppfattat.
Vi landade nära Stillhetens hav.
Jag ska gå ut och hämta befälhavare Heywoods del av spjutet.
Och jag behöver inte säga hur spännande det är.
- Lycka till. - Hur är det med mr Thawne?
Han är lite bunden för tillfället.
Ordvitsar. Den lägsta formen av humor.
- Får jag prata med dig? - Om vadå?
Jag hörde dig och Henry prata om att ta honom till 1956.
Jag vet vad du tänker säga.
Att du är historiker lika mycket som legend.
Du vet konsekvenserna av att ta Henry till tidslinjen.
Ja. Min pappa växer upp med en far.
Min barndom var hemsk.
Pappa var en kall, frånvarande skitstövel.
Men kanske, bara kanske, -
- om Henry återvänder, så kanske allt förändras.
Det är min chans att fixa tre generationer av Heywood-män.
Men du behöver inte fixas.
Din barndom gjorde dig till mannen du är, -
- den person du är idag.
Och utan den mannen -
- skulle det här skeppet antagligen ännu ligga på Atlantens botten.
Det är en gissning.
Min farfar och min fars lycka. Det är sanning.
Ursäkta att jag avbryter. Men ni borde inta landningsposition.
Vi har hittat kommandomodulen.
Men tyvärr är den på väg rakt in i några rymdstenar.
Meteoritbälte.
Har vi inte en dragstråle?
Kan vi inte dra bort kommandomodulen från meteoriterna?
Nej, kommandomodulens hastighet -
- skulle bara dra oss närmare meteoriterna.
Det är därför jag vänder skeppet.
Jag ska försöka ändra kommandomodulens bana.
Sara, du måste avbryta. Vi blir träffade av meteoriterna.
Bättre vi än kommandomodulen.
Kan du åtminstone försöka förstöra meteoriterna, -
- istället för att använda skeppet som en mänsklig sköld.
Det fungerade förut. 1942 placerade du Vågryttaren framför -
- ett kärnvapen och det absorberade explosionen.
Jag hade närvaron att tidsskingra er först.
Närvaron? Frågade du oss om vi ville bli tidsskingrade?
- Sara. - Jag försökte rädda era liv.
Du placerade mig i en tid där de ville hänga mig som häxa.
Sara!
Sköldens integritet på 63 %.
Trettiofyra procent.
Fördelar reservkraft till sköldarna.
Jag är rädd att Avhopparen har blivit kritiskt skadad.
Kära nån.
Vårt landningsställ har...
Vi är ute.
Vågryttar-besättning, vi är nu stolta ägare -
- till Ödesspjutets sista fragment.
Uppfattat.
"Uppfattat"? Är det allt jag får?
Jag står på månen, för fasiken.
Ja, just det...
Vågryttaren har fått stora skador, dr Palmer.
Detsamma gäller Avhopparen.
Va, Avhopparen? Men det betyder...
Om du inte hittar ett sätt att få iväg månlandaren, -
- så är du strandsatt på månen.
Nu vet jag hur Matt Damon kände sig.
Jag är dr Raymond Palmer.
Tidsresenär, superhjälte, och nu senast, astronaut.
Det är den 13 april, 1970, kl. 22.00, -
- och jag är strandsatt på månen.
Bränslet i månlandaren är nära noll, -
- mat och vattenransonerna var designade för dagar, inte månader.
Så, ja.
Jag måste använda vetenskap.
Vad håller du på med?
Jag filmar oss för eftervärlden, ifall att vi inte kommer tillbaka.
Jag tänker inte dö på månen.
Avslutar.
Och definitivt inte i en plåtburk med nån som du.
Jag föreslår en allians.
Du frigör mig och vi hittar ett sätt att ta oss härifrån.
Jag är snäll tills vi kommer tillbaka till jorden.
- Jag lovar. - Jaha.
Inte en chans.
Och dessutom har jag redan en plan.
Jag måste bara överföra bränslet från min exo-dräkt till bränslecellerna.
Använda dvärgstjärnan till att driva månlandaren. Det borde fungera.
Du har förstås räknat med bränslespektrometern.
Om man räknar med dvärgstjärnans relativa flyktighet -
- så kan månlandaren explodera under avfyrningen.
Jag är vetenskapsman från framtiden, -
- och jag måste säga att det här är ett tvåpersonersjobb.
Om jag ljuger, så dör vi båda.
Vi är ovanför Rays avfyrningsposition om 18 minuter.
Vi får bara en chans att genskjuta, -
- innan månens gravitation skjuter iväg oss till jorden.
Henry?
Du måste förstå hur tidsresor fungerar.
Min farfar förstår det bra.
- Du kan inte återvända till 1956. - Amaya...
Varför inte?
Varje gång vi ändrar på historien skapar vi en tidsavvikelse.
Om din son växer upp med dig där, -
- så kan han bli en helt annan person.
Väljer ett annat liv.
Det i sin tur kan förändra Nathaniel, -
- och personen han blir, -
- om han ens blir född.
Hon vet inte det.
Men det är en möjlighet.
Ja.
Varför sa du inget?
För att min pappa behöver dig.
Hur mycket jag än vill skydda historien så vill jag skydda familjen mer.
Vi borde båda vid det här laget veta att uppdraget kommer först.
Tack för att du berättade.
Jag försökte bara skydda dig.
Att förändra din familjs historia skulle ha förändrat dig.
Ifall att jag inte förklarat det förut, så tycker jag om dig som du är.
Du och jag har ingen framtid tillsammans.
Vad menar du?
När du kom ombord på Vågryttaren så drog vi dig från tidslinjen.
Tillbaka i 1942 väntar ditt öde på dig.
- Hur vet du det? - Ray sa det.
Han känner din dotterdotter.
Jag borde nog inte höra det här.
Fråga Ray vad som händer med din by.
Fråga vad som händer med din dotter och dotterdotter.
Säg sen...
Säg att du väljer historien över din egen familj.
Står erbjudandet att rensa luften kvar?
Bara det inte innebär att slå mig på käften igen.
Jag är ledsen för det.
Efter fem år har jag märkt att jag anklagar dig för valet jag gjorde.
Att jag övergav min fru och son, -
- även om det var för att rädda världen, -
- var ett misstag.
Det är tidsresandets stora ironi.
Att trots det lever man med ånger.
Jag borde ha hittat ett bättre sätt att skydda spjutet.
Ett sätt som besparat dig ett sånt personligt offer.
När du dök upp tänkte jag att jag kunde åka tillbaka...
Förändra historien.
Men det som är gjort är gjort.
Nu kan vi bara se framåt.
Jag måste säga att du verkligen ordnat med teamet.
När jag träffade legenderna 1942 gnabbades de jämt -
- och kunde inte samarbeta.
Det är inte jag som förtjänar ditt beröm.
Enkelt arbete utan superhastighet är ganska tråkigt.
Men jag saknar att jobba med en vetenskapsman.
Cisco, Caitlin och jag, jobbade tillsammans ett tag, och...
Jag saknar kamratskapet.
Har domedagslegionen inte "karaokefredagar"?
Det är lättare för dig att se mig som ett monster, men...
Jag har träffat några av historiens monster.
Och tro mig, -
- jag är inte en av dem.
Du dödade Barrys mamma. Två gånger.
Rex Tyler?
Hjärntvättade Rip att döda Mid-Nite...
Tidsresande avslöjar sanningen.
Vi har mycket mer gemensamt än du tror.
Ge mig tången.
Vi är båda vetenskapsmän.
Båda besatta av att uppnå det omöjliga.
Du ägnar dig till ett liv av lärande, -
- hur du kan krympa dig till en atoms storlek, -
- och jag lär mig fartkraftens hemligheter.
Jag blev Atom för att hjälpa folk.
Dvärgstjärnan i din exo-dräkt kan ge energi till en hel stad, -
- men istället väljer du att bli Atom, -
- för du var inte nöjd med ditt lilla, patetiska liv.
Det är ingen skam i att vilja bli mäktigare, nå högre, -
- gå på månen.
Är det därför du vill ha spjutet?
Nå högre? Bli större?
Springa fortare?
Nej.
Jag är ute efter nåt mycket mer -
- grundläggande.
Jag vill leva.
Du kan säkert sympatisera med det.
En minut till genskjutningen.
Är du klar där uppe?
Ja, vi är klara.
- "Vi"? - Lång historia. Nu gör vi det.
Hur ser banan ut, Rip?
Håll henne i stadig kurs.
Martin, är du säker på beräkningarna?
Jag styr manuellt.
Vann jag kanske inte sex Carlins?
- Nej. - Jo, det gjorde jag.
Tjugo sekunder till genskjutning.
Jax, var beredd på att sända på min signal.
Tio sekunder.
Du måste lita på mig.
Om tre, två, ett...
Distans till målet, 100 meter.
Och närmar sig snabbt.
Genskjutning lyckades.
Du är en stålögd missilmänniska.
Det tar jag som en komplimang.
Jag ska docka med månlandaren.
Var beredd att ta dig ombord på skeppet.
Uppfattat.
Sätt igång. Vi har jobb att göra.
Tyvärr, sir, de är bara -
- borta.
Dragstrålen frikopplad.
Apollo 13 är på väg hem.
Jax, börja sända.
Låt historien fortsätta i samma spår.
INGEN SIGNAL RADIOLÄNK REDO FÖR SÄNDNING
Odyssey, det här är Houston. Hör ni oss?
Kom in, Odyssey. Odyssey, det här är Houston.
Houston, det är Odyssey. Hör ni mig?
Jag upprepar, hör ni mig?
Vi hör er, Odyssey.
Klart och tydligt.
Du verkar inte glad, professorn.
Genskjutningen kanske lyckades, -
- men Vågryttaren går på reservenergi.
För att inte nämna svårigheterna att återvända till jordens atmosfär.
Vad är det du säger?
Jag säger att vår besättning -
- har en infinitesimal chans att kunna återvända hem.
Med infinitesimal menar jag...
En snöbolls chans i helvetet.
Den har stora chanser i jämförelse.
Välkomna ombord.
Ta det lugnt. Jag dödar inte min åktur hem.
Vi litar inte på dig.
Rip Hunter. Fint att se dig.
De här idioterna hittade väl ett sätt att återställa din personlighet.
Njut av arresten, Eobard.
Det här har jag väntat länge på.
Sara, -
- du måste stänga av alla icke-väsentliga delar av skeppet.
Gideon är redan avstängd.
Vågryttaren använder gravitationströghet -
- för att flyta tillbaka.
Vadå? Jag kan vetenskap.
Det räcker inte.
Om du vill aktivera värmesköldarna -
- och överleva återinträdet så måste du spara mer energi.
- Nu. - Stein har rätt.
Vi måste stänga vattenfiltrationen och värmesystemet.
Ja, för rent vatten och värme behöver vi inte för att överleva.
Har du en bättre idé?
Inte för tillfället.
Klä på er. För det kommer att bli kallt.
Om sköldarna inte fungerar -
- kommer inträdet i atmosfären att bränna upp oss.
Vetenskap.
Har du gått vilse?
Nej, sir. Jag vann en tävling för att få se Apollo 13 landa.
Jag heter Hank Heywood.
Den här platsen har blivit en cirkus.
Stein, vi är redo för återinträdet.
Vad är statusen på raketmotorerna?
Sporadisk.
Men det finns lite kraft kvar i henne.
Vi måste styra henne åt rätt håll.
Det är skett en intressant utveckling här nere.
Nate, är du där?
Ja, Mick. Vad är det?
Det är en unge i markkontrollen som kallar sig för Hank Heywood.
Det är din son.
Jag fixade en uppsatstävling så att Hank skulle vinna.
Jag borde ha sagt det förut.
Jag måste få se honom.
"SYSTEM OFFLINE 7-7 PROCESSER..."
Vårt styrsystem lyckades inte starta om.
Kan vi återvända utan det?
Vi måste räkna ut en inträdesvinkel.
Är den för brant brinner skeppet upp.
För grund och vi studsar ut ur atmosfären -
- och hamnar i omloppsbana runt solen.
Stein, lite hjälp.
Jag jobbar så fort jag kan.
Men jag behöver en superdator som inte fanns 1970.
Jag har en superdator.
Gideon är offline.
Jag menar inte Gideon.
Trettioåtta grader.
Du vet inte ens frågan.
I vilken vinkel måste vi återvända till atmosfären?
Trettioåtta grader.
Jag är från 2300-talet.
Jag lärde mig astronavigering i grundskolan.
Trettioåtta grader.
Eller litar du inte på mig?
Inträdesvinkeln måste vara 38 grader.
Hur vet du det?
Thawne.
Han vill tillbaka till jorden, -
- lika mycket som ni.
Så att han kan döda oss när vi landar.
Jag är med Amaya.
- Jag litar inte på honom. - Överenskommet.
Låter 38 grader rätt, professor Stein?
Det kan stämma, men utan mer tid kan jag inte vara säker.
Vi har inte mer tid.
Nån måste fatta ett beslut.
Ms Lance, -
- du är kapten.
Litar du på Thawne i det här?
Efter allt han har gjort.
Ja.
Och jag litar på Ray.
Nu kör vi.
Stein, vi är redo för återinträdet.
Om vi inte justerar vinkeln, brinner vi upp.
Raketmotorerna är förstörda.
Om några sekunder är vi alla förstörda.
Vi måste öppna lastluckan.
- Va? - Han har rätt.
När trycket försvinner korrigeras nedstigningsvinkeln.
Lufttrycket är för stort.
Om nån öppnar dörren -
- kommer han att dö.
- Jag går. - Nej.
Jag är kapten. Jag går.
Var är Henry?
Jag är i lastutrymmet.
Det är enda sättet att rätta vinkeln.
Berätta vad jag ska göra.
Först måste du låsa innerdörren.
Klart.
Det borde finnas en spak till vänster.
Jag ser den.
Hank! Gör det inte.
Jag är så ledsen, Nathaniel.
Nej, om du öppnar dörren -
- kommer det explosiva trycket att suga ut dig.
Om jag inte gör det, så dör alla.
Jag kan göra det. Låt mig. Jag har krafter nu.
Jag låter dig inte riskera ditt liv.
Jag har uppfyllt min plikt och skyddat min del av spjutet.
Men jag är bara en arbetare.
Nu är det din tur.
Du kan komma på ett sätt att förstöra spjutet.
Låt det inte förstöra nån annans liv.
Din son är på markkontrollen. Han väntar på dig.
Kom igen.
Gör det inte.
Ge honom ett budskap från mig.
Säg åt honom:
"Jag är ledsen att jag åkte iväg."
Snälla, gör det inte.
Det fungerar.
Trettio grader.
Trettiosex.
Trettioåtta.
Befälhavare Heywood gjorde det.
Vi kommer att klara oss.
Ja, det gör vi.
Nathaniel...
Det är en lustig grej med Rip Hunters anti-speedster-vapen.
Jag uppfann dem.
Jag visste att du skulle fly.
Du är på flykt.
För du är en tidsrest.
Du borde ha dött när Eddie Thawne tog livet av sig.
Och nu jagar nåt dig.
I ett försök att rätta till avvikelsen.
Ett av historiens värsta monster.
När man talar om trollen.
Du har inte tid att söka efter spjutet nu.
Tills vi ses igen, Raymond.
Återinträdet lyckades.
Ganska coolt, eller hur?
Du fick bevittna historia.
Är du astronaut?
Nej, jag är...
Jag önskar att jag var så modig.
De klarade sig hem.
Inte alla.
De är pappas.
De var hans.
Han försvann när jag var liten.
Han var säkert ledsen över det.
Min pappa fanns inte där för mig heller.
Jag visste att han älskade mig.
Han bara...
Han kunde inte visa det.
Det är inte rättvist.
Nej.
Nej, det är det inte.
Men om du kan acceptera det, -
- så blir du en bättre man.
Du och din son.
Dricker du ensam?
Bara som en metafor.
Tycker du synd om dig själv?
Nej, jag har mer än ett sätt att tycka synd om mig själv.
Tack för att du hjälpte mig förut.
Jag var inte -
- helt stöttande under uppdraget.
Det kan man säga.
Men ändå, -
- det måste vara svårt att komma till skeppet och se nån annan vara kapten.
Nej, det var det lätta.
Det svåraste var att se -
- att du är en mycket bättre kapten än jag nånsin var.
Så det är därför du tycker synd om dig själv.
Jag försöker ta reda på var min plats är -
- om jag inte är teamets kapten.
Så du säger att du inte passar in, -
- att du är utstött.
Opassande.
Låt oss anta det.
Det låter som om du är en legend.
Jag är ledsen, Nathaniel.
Det här var mitt fel.
Om jag inte sagt att han inte kunde återvända...
Han hade ändå kastat sig ut för att rädda oss.
Det var sån han var.
Kanske ödet har planer för oss alla.
Inte bara för mig.
Ja.
När det gäller det...
Jag är så ledsen för det jag sa.
Ingen borde veta för mycket om sin framtid.
Jag är inte rädd för framtiden.
Det som ska hända är större än jag själv.
Jag vet att det låter klyschigt, men -
- när man ser jorden från yttre rymden, så inser man hur små vi är.
På ett bra sätt?
Ja.
På ett bra sätt.
Gideon, jag behöver din hjälp.
Naturligtvis, ms Jiwe.
Jag vill att du visar mig Zambesis historiska dokumentation.
Med början då jag återvänder hem.
Du ber mig att visa din framtid.
Jag måste råda dig att inte göra det.
Snälla, Gideon.
FOSTERHEM OCH ADOPTIONSFORMULÄR
Fin röst, professorn.
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis