Anno. Elso.
Do postýlek.
Ajaj! Zlý skřet lapil princeznu kouzlem do sněhu!
Honem, Elso. Vyčaruj prince! Ať je to fešák.
To ne! Skřet lapil i prince!
Kdo poznal lásku, ten nezná strach!
Anno.
Pusinky les nezachrání.
Ztracené víly vykřikly!
Jak dělá žirafa?
To je fuk. Probudily královnu víl.
Ta kletbu zlomí a všechny zachrání!
A všichni budou mít svatbu!
Na co si to hrajete?
Na kouzelný les.
Na prince a princeznu.
Takhle ale kouzelný les nevypadá.
A tys někdy viděl kouzelný les?
Co? Fakt?
Viděl. Jednou.
A jak to, žes nám o tom nikdy neřekl?
Mohu vám o něm něco říci teď.
- Tak jo. - Vyprávěj.
Vážně jim to chceš říct?
Už je na to čas.
Zítra si postavíme sněhuláka.
Když budou tiše poslouchat.
Na severu...
tak daleko, jak se jen dá jít,
rostl velmi starý a velmi kouzelný les.
Ale nebyl opředený kouzly skřetů nebo víl.
Chránily ho ty nejmocnější síly přírody.
Vzduch,
oheň,
voda
a země.
Ten les byl i domovem kmene Northuldrů.
Uměli Northuldrové čarovat? Jako já?
Ne, Elso. Čarovat neuměli.
Jen využívali kouzelné moci toho lesa.
Žili úplně jinak než my.
Ale i tak byli přátelští.
Na počest spojenectví nechal váš dědeček, král Runeard, vybudovat mocnou hráz,
aby měli vždy dost vody.
Byl to dar míru.
To byl pořádný dárek.
A já měl tu čest do jejich lesa jet, abychom to oslavili.
Bradu vzhůru, Agnarre.
Na to, co se mělo stát, jsem nebyl připravený.
Naše bdělost polevila.
Byli jsme okouzleni.
Bylo to tak...
magické.
Ale pak se všechno pokazilo.
Zaútočili na nás.
Drž se za mnou.
Byla to brutální bitva.
Váš dědeček...
Otče!
...padl.
Bitka rozhněvala síly přírody.
Pozor!
A ty na nás zaútočily svými kouzly.
Pak se ozval zvláštní hlas.
A někdo mě zachránil.
A pak prý ty síly přírody usnuly.
Celý les zahalila neproniknutelná mlha.
A nikdo se už nikdy nedostal dovnitř.
Té noci jsem se vrátil jako král Arendellu.
Páni, tati! To bylo něco!
Ten, kdo tě zachránil, si zaslouží pusu.
Kéž bych věděl, kdo to byl.
A co ty síly přírody?
Co je teď v tom lese?
To nevím.
Stále ho halí mlha.
Nikdo nemůže dovnitř.
A nikdo se zatím nedostal ven.
Nemusíme se bát.
Ano.
Ale ten les se může znovu vzbudit.
A my na to musíme být připraveni.
Nepopřejeme tatínkovi dobrou noc?
Ale já mám ještě tolik otázek.
Nech si je na příště, Anno.
Na to nejsem dost trpělivá.
Proč nás vůbec ti Northuldrové napadli?
Dostali od nás přece dar.
Myslíš, že se ten les znovu probudí?
To ví jen Ahtohallan.
Kdo že to?
Když jsem byla malá,
maminka mi zpívala o kouzelné řece zvané Ahtohallan.
Prý skrývá všechna tajemství minulosti.
A zná osud každého z nás.
Páni.
Zazpíváš nám to? Prosím?
Dobře.
Přitulte se.
Šupky.
Tam kde fouká
Severák
Kraji vládne
Řeka ledová
Lásko moje, půjdem spát
O řece té si nechej zdát
V jejích vodách
Hlubokých
Pravdu najdeš
I směr kroků svých
Vyprávění řeky věř
Však v hloubce svůdné utoneš
Pláň vln má na co vzpomínat
Čas písni dal moc kouzelnou
Strach tvůj jak svíčku zhasíná
Ptáš se slov, ta tě uhranou
LEDOVÉ KRÁLOVSTVÍ II
Tam kde fouká
Severák
Matce vrací
Dny ve vzpomínkách
Vrať se domů, dítě mé
V tom ztraceném
Vše naleznem
Veličenstvo.
Jsou připraveni.
Odpusťte.
Již kráčím.
Slyšíte to?
Co?
Ale nic.
Jak se ti líbí, že netaješ, Olafe?
Žiju si jak ve snu, Anno.
Kéž by to tak vydrželo věčně.
Leč změna nás svojí krásou trýzní.
Cože?
Odpusť, z dospívání básním.
Poslyš, jsi starší a tudíž vševědoucí,
netrápí tě někdy myšlenka,
že nic není navždy?
Ne.
Fakt ne?
Už se těším, až budu nad hrobem, jako ty,
abych se nemusel trápit důležitými věcmi.
Tak to nemyslím.
Netrápím se, protože
mám tebe a Elsu a Kristoffa a Svena
a brány jsou dokořán
a už nejsem osamělá.
Vítr nám trávu na louce seče
O den starší jsme večer
Mrak se po obloze loudá, Než nás promáčí
Svíčka dýni rozsvítí, postraší tě
A pak sama hnije jak listy hbitě
Přesto svět má spoustu jistot jinačích
My nechcem fůru změn
Ať tvá ruka zas tiskne mou
Stálost milujem
Naše srdce se dohodnou
Proč by stará zeď měla slítnout hned?
Raduj se z dobrých dnů!
Nechcem fůru změn
Jen mě drž pevně, já s tebou jdu
Už listy začaly padat
Svene, mě si už i budoucnost žádá
Ty snad na kolena upadneš I s lásky vyznáním!
Já dneska tyhle věci plánuju posté
Jak vyčarovat z košile prsten?
Se svíčkama, s romantikou Líp si rady vím!
Jo, nechcem fůru změn
Dívce jediné patřím jen
Stálost milujem
Je to jistý žít se sobem
Jen se rozhodnu
Celej sebou hnu
A plnej jsem nápadů!
Ne?
Nechcem fůru změn
Tebe promluvit nechám tu
Dnes vítr bloudí
V něm slyším ji, a hlas mě láká
Co mi chce slíbit?
Sny s duhou, ve kterých se nesmráká?
Rok jde svým řádem
Mně velí neutéct
Zmrazit chvilky nejde
I s podzimem se určitě dá kvést
Už fouk vítr, minuty seče
O den starší jste pokaždé večer
Když obloha je zralá
Chuť lesních jahod má
My žijem s královnou u plných stolů
A dobra si užijem spolu
Ať jen vlaje vlajka Arendellu, Vlajka důstojná
Nám navždy bude vlát!
Nám navždy bude vlát Nám navždy bude vlát
Nechcem fůru změn
Jen co mrkneme, pryč je čas
Stálost milujem
Z ní se budoucnost rodí v nás
Štěstí vydrž to, Ty jsi nad zlato
Raduj se z dobrých dnů
Nechcem fůru změn
Drž mě pevně, já s tebou jdu
Drž mě, já s tebou jdu
Já držím tě, s tebou jdu
Tak jo. Lvice?
Grizzly?
- Monstrum? - Kodiak?
- Vzteklina? - Baribal?
Hans?
- Nenapravitelný lotr? - Největší chyba tvého života?
Ani políbit tě nechtěl!
Padouch!
Skoro jsme to měli.
Tak jo, Olafe. Teď ty.
Dobře.
Co umím číst, je to mnohem lehčí.
Dvě družstva. Kluci proti holkám.
Tak jo. Můžu. Začni.
Jeď.
Jednorožec.
Zmrzka.
Zámek! Oaken!
Konvice! Myš!
Elsa!
Olaf by se neměl přeskládávat.
Nevadí. I tak vás trumfnem.
Jsme sestry. Myslíme stejně.
- Díky. - Tak jo.
Jdem na to.
To dáš, Elso.
Tak začni.
Dej do toho celé tělo.
Nic?
Vzduch? Strom? Lidi?
Stromolidi? To neexistuje.
Lopata? Zuby?
Mytí nádobí?
- Lední medvěd? - Hej.
Pardon.
Musíš se víc snažit.
Zděšení?
Starost?
Zmatek? Panika? Rozrušení?
Fakt vypadáš rozrušená!
- Vyhráli jsme. - Odvetu?
Snad příště. Už půjdu spát.
Děje se něco?
Jsem jen unavená.
Dobrou noc.
Jo, i já padám.
A Sven mi slíbil přečíst pohádku.
Že ano, Svene?
Vážně?
Skvěle měníš hlasy.
Třeba když jako Kristoff říkáš:
„Musím si promluvit s šutrákama o svým dětství.“
Co kdybyste začali číst beze mě?
Nepřišla ti Elsa nějaká divná?
Přišla mi jako Elsa.
To poslední slovo ji rozhodilo, co to bylo?
- To nevím. - Ne. Ne.
Já fakt nevím, ale...
„Led?“ To snad ne!
Neuměla předvést led?
Půjdu se na ni podívat.
Díky, zlato. Mám tě ráda.
Já tebe taky.
No nic.
Dále.
Jo. Něco je špatně.
- S tebou? - Ne, s tebou.
Máš maminčin šál.
Nosíš ho, když se něco děje.
Urazili jsme tě nějak?
Jestli ano, tak se omlouvám.
Ale společenské hry nejdou leckomu.
Tak to prostě je.
Ne. O to nejde.
Tak o co jde?
Něco mě...
Prostě nechci nic pokazit.
Pokazit? Vládneš dobře.
Elso, kdy už se konečně uvidíš, jako tě vidím já?
Co bych si bez tebe počala?
Mě budeš mít navždy.
Já vím, co potřebuješ.
- Pojď sem. - Co?
Jak říkala máma: „Přitul se. Šupky.“
Tam kde fouká
Severák
Kraji vládne
Řeka ledová
Vím, o co se snažíš.
Lásko moje, půjdem spát
O řece té si nechej zdát
Já tě slyším
Nečekej
Problémy nechci
A ty své měj
Důvodů je řada Proč si svého hledět mám
Chci tě zkrátka neznat Vábení tvé odmítám
Ne, nejsi hlas
To v uších zvoní mi jen
A zaslechnu-li tě
Omylem
Dál patří všem můj den
Já své blízké ráda mám Smích zní tu s ozvěnou
Ta snaha tvá, ta marná je Má svůdná siréno
Kdo zvlád dobrodružství, Ten zatouží mít klid
Proč hned riskovat a s tebou Všechny své sny vzít
Do neznáma dál
Co vlastně chceš?
Jak to, že ty mi nedáš spát?
Zmatená lehce mohu
Velkou chybu udělat
Snad žiješ někde venku
Mně ve všem podobná
A cítíš to
Že mám jinde být i já?
Moje dny jak vlny těžknou
Tou mou mocí kouzelnou
Víš, jak chce mé druhé já Jít cestou svou
Do neznáma dál?
Do neznáma dál!
Jsi tam někde? Chci tě znát víc
Jsem ti blízká? Co chceš nejvíc?
Nenechávej mě tu Smutek by plál
Jak mám jít za tebou
Do neznáma dál?
Vzduch, oheň, voda, země.
Voda!
Vzduch víří. Oheň a voda zmizely.
Na řadě je země.
Musíme pryč.
Nebojte se. Utečte na útesy.
To ne! Odfoukne mě to!
Držím tě!
Ano, všichni jsou v bezpečí.
Tady. Vezměte si deku.
V pořádku, Olafe?
Ano. Vidíte jasný příklad snahy
zvládnout nezvladatelnou situaci.
Tak to nechápu.
Ty slyšíš nějaký hlas a mně o tom nic neřekneš?
Dělala by sis starosti.
Daly jsme si slib, že si nebudem nic tajit.
Tak mi řekni, co se děje.
Probudila jsem síly přírody v kouzelném lese.
Tak něco takového bych nečekala.
Počkat. To myslíš ten les,
- před kterým nás varoval táta? - Ano.
A pročs je budila?
Kvůli tomu hlasu.
Vím, že to zní divně,
ale věřím, že to, co mě volá, je dobré.
Jak to můžeš říct? Vidíš naše království?
Vidím. Ale moje kouzelná moc to tak cítí.
Já to tak cítím.
Dobře.
Ale ne! Co je to zas?
Trollové?
Kristoffe! Stýskalo se nám!
Pratrolle.
S vámi dvěma se jeden tedy nenudí.
Jsi připravena na to, cos udělala, Elso?
Rozhněvané síly přírody není radno budit.
A proč se hněvají?
Co to má co dělat s Arendellem?
Tak se na to podíváme.
Minulost je jiná, než se zdálo.
Křivda si žádá nápravu.
Arendelle není v bezpečí.
Musíte zjistit pravdu.
Bez ní...
není budoucnost.
Není budoucnost?
Když není vidět do budoucna,
lze udělat jen to, co je správné.
Jen to, co je správné? To je putovat do Kouzelného lesa
a najít ten hlas.
Kristoffe, půjčíš mi povoz? A Svena?
To se mi moc nezamlouvá.
- Pojedu s tebou. - Anno, ne.
Mě chrání má čarovná moc. Tebe ne.
Vyšplhala jsem na Severní horu,
přežila zmrznutí srdce a zachránila tě před svým bývalým.
A žádná kouzla jsem nepotřebovala. Takže jedu.
Já taky. Kočíruju.
Já připravím sváču!
Já se postarám o váš lid.
Ať nechodí zpět do města, dokud se nevrátíme.
Ovšem.
Jdu jim to říct.
Anno, mám o ni starost.
Vždycky jsme se báli, že Elsa je pro náš svět příliš mocná.
Teď se musíme modlit, aby byla mocná dost.
Nedovolím, aby se jí něco stalo.
Kdo miluje zajímavosti?
Já! Takže:
Věděli jste, že voda má paměť? No fakt.
Leckdo to popírá, ale je to tak.
Do mužů uhodí blesk šestkrát častěji než do žen.
Gorily říhají, když jsou šťastné.
Mrkneme čtyř milionkrát za den.
Vačnatci kakají kostičky.
Věděl jsi, že spánkem na cestách lze zabránit zešílení?
- To není pravda. - Ale je.
- Je to tak. - Vážně je to pravda.
Je to tak.
Nějak vzácně jste se shodli.
Ale já si to najdu, až se vrátíme.
Oba usnuli.
Takže co budeme dělat?
Svene, klidný klus, ano?
Anno. Anno?
Pamatuješ na naši první jízdu,
kdy jsem řekl, že jsi být blázen, když si chceš vzít prvního, cos potkala?
Co? Blázen?
Neříkal jsi, že jsem blázen. Máš mě za blázna?
Ne. Říkal.
Bylas...
Už nejsi.
Fakt ne.
Jen naivní.
Ne naivní. Spíš neznalá lásky. Jako já.
A když jsi neznalá, tak zákonitě děláš chyby.
Takže s tebou dělám chybu?
Cože? Ne, ne. Neříkám, že děláš chybu.
- Kristoffe, mlč. Prosím. - Dobrý nápad.
Slyším ho. Slyším ten hlas.
Opravdu?
Olafe, vstávej.
Tý jo.
Co to...?
Dej mi slib, že zůstaneme spolu.
Slibuju.
Neboj se.
Věděli jste, že kouzelné lesy jsou místem transformace?
Sice netuším, co to znamená,
ale už se těším na to, co to místo s každým z nás udělá.
- Hej! - Co se děje?
- Tlačí nás to. - Dost už.
To je fofr.
Co to bylo?
Ne. Ne.
A nemůžeme ven. S tím jsme asi měli počítat.
Ten les je překrásný.
Ta hráz. Stále stojí.
Byla v Pratrollových vidinách.
Ale proč?
Nevím, ale stále je v dobrém stavu. Díky bohu.
Jak to myslíš?
Kdyby se protrhla,
tak by vzniklá přívalová vlna spláchla všecko v tomhle fjordu.
Všecko?
Ale v tomhle fjordu je Arendelle.
Arendellu se nic nestane. Anno, všechno bude v pořádku.
Pojď ke mně.
Za jiných okolností by to tady bylo velmi romantické.
Nemyslíš?
Za jiných okolností?
Jakože s někým jiným?
Cože? Ne! Chci říct...
- Kdybychom se odsud nedostali... - Cože?
Myslíš, že se odtud nedostanem?
Ne. Ne!
Určitě se odtud dostanem.
I když to bude nejspíš složité. Chci říct,
že kdybychom umřeli...
- Ty myslíš, že umřeme? - Ne! Ne, ne.
- Kde je Elsa? - Jako jednou umřeme.
- Slíbily jsme si, že zůstaneme spolu. - Ale teď to nebude.
- Elso! - Někdy za dlouho, to umřeme.
Nechci to slyšet.
Elso!
Tady jsi.
- Jsi v pořádku? - Ano.
Dobře.
Kde je Olaf?
Anno?
Elso?
Svene?
Samantho?
Vždyť já žádnou Samanthu neznám.
To je normální.
Co to bylo?
Samantho?
Všechno dojde mi, až budu starší
Že má smysl celý tenhle svět
Moudrým budu stařečkem Dojde mi, proč tady jsem
Že normálka jsou jevy, co vidím teď
Jednou jistě pochopím i důvod
Proč les je kouzelný, a proč jsme tu
Studem zrudnu, řeknu Ach Proč jak děcko měl jsem strach?
Jevy slouží pokroku, ne zlu
Omluvte mě
Vyrůstám z puberťáka
Ptám se, co chce svět, co já v něm?
Jen co vyspěju, Ve všem získám jistotu
I při konfrontaci S děsuplným ksichtíkem
Mně všechno dojde, jen co budu starší
Takže nemá cenu nervovat se hned
Jedno tajné přání mám
Jako sýr ať vyzrávám
Když krásně stárnu
Smysl má i souboj s nesmyslem
Všechno je v poho.
Olafe!
Čau, děcka.
Tohle je síla větru.
Pozor, letím!
Asi budu blinkat.
Přidržel bych ti vlasy, ale nemůžu najít ručičky.
Hej! Přestaň!
Elso!
Pusť ji!
Anno, opatrně!
To je moje sestra!
Princi Agnarre!
Za Arendelle!
Pozor!
Otče!
Jsi v pořádku?
Ano.
Co to je?
Vypadá to jako střípky minulosti.
Co jsi to tuhle říkal, Olafe?
Co jsem...
Že moderní technologie budou naše záchrana i zkáza?
Ne, to ne. To o té...
- O té okurce? - Ne.
To o té vodě.
Voda má paměť.
Voda, ze které jsi ty i já prošla nejméně čtyřmi lidmi
a/nebo zvířaty, než se stala námi.
A všechno si pamatuje.
Vítr se vrátil.
Jak příjemné.
Budu ti říkat Vánku.
Hele, vyfič.
- Ahoj. - Ty jsi zvědavý.
Už máš lepší náladu?
Táta. To je táta.
A ta dívka.
Zachraňuje ho.
Patří k Northuldrům.
Co je to?
Olafe, běž za mě.
Co s tím chceš dělat?
Nemám ponětí.
Odhoď tu zbraň.
A vy ty vaše.
Arendellští vojáci?
Vyhrožujete mým lidem, poručíku?
Zase mi dýcháš za krk, Jeleno?
- Proč mi ten voják přijde tak povědomý? - Ne, ne, ne.
Poručíku!
Vemte jí ten meč!
Umí čarovat.
Viděla jsi to?
Ovšemže viděla.
Tak to byl ledový pozdrav.
Oni tu vězeli celou tu dobu?
- Jo. - Co budeme dělat?
Nechte to na mně.
Ahoj, já jsem Olaf.
Promiňte. V šatech se necítím dobře.
Kdo jsme a proč jsme tu?
Je to prosté.
Žily, byly kdysi dvě sestry.
Jedna měla kouzelnou moc.
Druhá ji neměla.
Obě milovaly sněhuláky.
Anno, nelez tam!
Plesk!
Mami! Tati! Pomoc!
Prásk! Všechny dveře zabouchli.
Sestry žily odděleně.
Aspoň že měli rodiče.
Rodiče umřeli.
Čau, jsem Anna, vezmu si prvního, koho potkám.
Elsa se vztekne. Sníh! Sníh! Utečte!
Magie pulzuje v mých vločkách.
Já žiju.
Ledový palác! Jen pro jednoho.
Běž pryč, Anno.
Mé srdce.
Pro pána Jána.
Zachrání tě jen projev pravé lásky.
Polibek z pravé lásky.
Nejsi ho hodna.
Víš proč? Páč jsem padouch!
Cože?
A Anna umrzá k smrti. Navždy.
Anno.
Ale pak rozmrzla.
Pak Elsa probudila síly přírody,
a ty nás vyhnaly sem.
Musíme zjistit pravdu o minulosti,
jenže nemáme šajna, jak na to,
kromě toho, že Elsa má slyšiny.
Otázky?
Pochopili to.
Jste vážně královna Arendellu?
To jsem.
Proč by příroda obdařila kouzelnou mocí někoho z Arendellu?
Možná aby odčinila hříchy tvého lidu.
Moji lidé jsou nevinní.
My jsme první nezaútočili.
Snad se pravda ukáže.
Promiňte.
Co to děláte?
Jste to vy. Poručík Mattias.
Knihovna, druhý portrét vlevo.
Byl jste osobní strážce našeho otce.
Agnarr.
Co se stalo s vašimi rodiči?
Zahynuli při plavbě Jižním mořem.
Před šesti lety.
Vidím ho. Hledí na mě z vašich tváří.
Vážně?
Vojáci.
Možná už nejsme nejmladší, ale stále jsme silní.
A hrdě sloužíme Arendellu.
Ne. Prosím.
Někdo mne sem přivolal.
Kdybych ho našla,
tak by možná věděl, jak tenhle les osvobodit.
Věřte mi. Chci vám pomoci.
My věříme jen přírodě.
A když promluví...
nasloucháme.
Mně všechno dojde, až budu starší.
Živel ohně!
Všichni se držte zpátky!
Utíkejte k řece!
Ne, ne, ne! Naši sobi! Běží do záhuby.
Jedem, Svene!
Přivedem je.
Elso! Zmiz odtamtud!
Ne, ne.
Elso!
Neboj, brácho. Tohle zmáknem.
Anno!
Odvez ji odtud.
Ne! Elso!
Všichni na nás koukají, že ano?
Chceš mi něco poradit?
Nechceš?
Tak zrovna tohle nechápu.
Ty to slyšíš taky.
Někdo nás volá.
Kdo je to? Co uděláme?
Dobrá. Půjdeme dál na sever.
Elso!
- Díky bohu! - Anno.
- Jsi celá? - Co tu děláš?
Mohlo tě to zabít. Nemůžeš za mnou do ohně.
Jestli nechceš, abych za tebou šla do ohně, tak do něj neskákej.
Nejsi dost opatrná, Elso.
Odpusť mi. Jsi v pořádku?
Bylo mi i líp.
Já vím, co potřebuješ.
Kde jsi vzala ten šál?
Je od Northuldrů.
Cože?
Tenhle je jedné z našich nejstarších rodin.
Patřil naší matce.
Elso.
Už chápu.
To je máma.
To máma tenkrát tátu zachránila.
Naše matka byla jednou z vás.
My jsme Northuldrové.
Jsme lidé slunce.
Slibuji vám, že váš les osvobodím
a ochráním Arendelle.
Splnit takový slib bude těžké.
Osvobodí les? Páni.
Promiň.
Někteří z nás ještě nikdy nespatřili volné nebe.
To chápu.
- Já jsem Ryder. - Kristoff.
Zase jsem slyšela ten hlas.
Musíme na sever.
Ale na severu v noci řádí zemní obři.
Můžete vyrazit ráno.
Já jsem Medunka.
Medunko, uděláme, co půjde.
Můžu se zeptat,
jak zvládáte
stále složitější uvažování, jež provází dospívání?
Geniální!
Debaty s dnešní mládeží jsou velmi osvěžující.
Budoucnost je v dobrých rukou.
Ne, ne. Nepapej to.
Nevíš, do čeho jsem šlápl.
Nedokážu ji upoutat. A pak ani říct, co bych rád.
Tak to máš kliku.
O ženách sice nic nevím,
ale ukážu ti, jak úžasně žádáme o ruku my v našem kmeni.
- Můžeme to stihnout do rozbřesku. - Vážně?
Nejlepší je, že je k tomu potřeba spousta sobů.
Povězte mi,
bydlí Halima stále u přístavu?
Bydlí.
Vážně? Vdala se?
Páni. Proč se teď necítím líp?
A co ještě vám chybí?
Můj otec. Zemřel dřív, než se stalo tohle.
Byl to velmi moudrý muž.
Díky němu jsme v Arendellu dobře žili,
ale on mě učil, ať si na to nezvykám.
Říkal: „Buď bdělý.
Sotva se zaraduješ, že víš, kudy kam, život tě pošle jinam.“
Ale co dělat pak?
Nevzdávat se. Jít krůček za krůčkem. A...
Udělat to, co je jediné správné?
Jo. Přesně tak.
Něco ti ukážu. Mohu?
Zde je vzduch, oheň, voda a země.
Ano.
Podívej. Tady je pátá síla.
Prý je to most mezi námi a kouzelnou mocí přírody.
Pátá síla?
Říká se, že v den té bitvy bylo slyšet její volání.
Můj otec ho slyšel.
Myslíš, že mě volá ta pátá síla?
Možná. Ale to ví jen Ahtohallan.
Ahtohallan.
Vyprávění řeky věř
Však v hloubce svůdné utoneš
Proč se v ukolébavkách vždycky skrývá nějaké varování?
To bych také ráda věděla.
Zemní obři.
Co dělají tady dole?
Skryj se.
Jdou sem k nám!
Právě proto si nehrajeme s ohněm.
Na tebe se nedá zlobit. Jsi k sežrání!
Doufám, že se nechystáš jít za nimi.
Třeba je uklidním, jako ten vítr a oheň?
A co když tě rozdupou, než se k tomu vůbec dostaneš?
Pamatuj, že cíl je najít ten hlas.
Zjistit pravdu a alou domů.
Holky! To bylo o fous!
Já vím.
Ten obr mne vycítil. Mohli by se vrátit.
Má přítomnost všechny ohrožuje.
A máš pravdu, Anno.
Musíme najít ten hlas.
Vyrazíme hned.
Dobře. Vyrazíme.
Jen skočím...
Počkat. Kde jsou Kristoff a Sven?
Jo, ti? Myslím, že odešli s tím Ryderem a stádem sobů.
Odešli?
Jen tak a nikomu nic neřekli?
V mužských se nikdo nevyzná.
Je v pořádku, že se cítím trapně?
No jo. Že váháš.
Všichni připraveni?
Já jo!
Nedáme ještě zkoušku?
Miluju lásku.
Počkat. Ty za ně taky mluvíš?
No jasně.
Jako bys věděl, co si myslí.
Jo. A pak to prostě řekneš.
A pak to prostě řekneš.
Honem. Jde sem.
Princezno Anno Arendellská,
má svárlivá, nebojácná, milovaná lásko.
Pojmeš mne za chotě?
Ne.
Princezna odešla s královnou.
Počkat, co? Cože?
Už je nedoženeš. Jsou dávno pryč.
Dávno pryč?
No.
Vyrážíme na západ na Lišejníková luka.
Jestli chceš, můžeš s námi.
Hele. Moc mě to mrzí.
- To nic. - Jasně.
Půjdu se sbalit. Půjdeš s námi?
Ještě si... Potkáme se pak.
Tak jo. Víš, kam jdeme.
- Jo. Jo. - Jo.
V lesích se vyznám.
Sobi jsou lepší než lidi
Víš, dřina je mít rád
Co cítíš, to dělej
K cíli pádí se směle
Tvůj cit nelže
Tak proč se bát?
Kde tě jen mám?
Jdeš jinou cestou, než jdu já
Kam utíkáš?
Váhám se vydat za tebou
Jsi princeznou
Každý starosti své má
Sven rychle by tě dohnal Cítí se mnou
Když se odcizují dva lidé Není to hra
Bitva o tvé srdce dlouhá je A nekonečná
Snad jsi přišla naposled
Teď jsem ztracenej bloud
Sever, jih Hřích a čest
Kam se hnout?
Já tě vždycky domů ved
A teď jsem ztracenej bloud
Jak na ty trable od lesa jít?
Jsem ztracenej bloud
Dumal jsem
Jak požádat tě o ruku tvou
A jak se zeptat Jestli chceš být vůbec mou
Kdopak jsem?
Ten pravej, či sen?
A čí jsem, když nejsi ty se mnou?
Má lásko
Buď můj kompas příštích let
Teď když jsem ztracenej bloud
Jdu sem, tam Den je noc
Jen mě chápej
Záchytným jsi bodem
A já ztracenej bloud
Šanci mám po boku tvém
Po hvězdách
Pošli vzkaz
- Po hvězdách - Buď cesta má
- Tou tvou jsem já - Vrať se včas
Zatím jsem
- Tvůj ztracenej bloud - Ztracenej bloud
Ztracenej bloud
Jsem ztracenej bloud
Ztracenej bloud Jsem bloud
Jsem ztracenej bloud
Olafe, možná by měl zpívat jen jeden.
Souhlasím. Zní trošičku falešně.
Jé, Vánek se vrátil.
Co?
Co tady dělá?
Co je to?
Loď našich rodičů.
Ale tohle není Jižní moře.
Ne. To není.
Co tu dělá jejich loď?
Kde se tu vzala?
Muselo ji sem vyplavit Temné moře.
Ale co dělali na Temném moři?
To nevím.
Jak se ta loď dostala skrz tu mlhu?
Já myslel, že pustila jen nás.
Pokud nebyla loď už prázdná.
Jistě to má vysvětlení.
Počkat. Rozhlédněte se.
Každá arendellská loď má schránku.
Vodotěsnou.
To je moc mazané.
I když, proč neudělali vodotěsnou rovnou celou tu loď?
Tady.
Co je to za jazyk?
To nevím. Tady je něco máminým rukopisem.
„Konec doby ledové.
Řeka nalezena, leč ztracena.
Zřídlo magie, Elsiny magie.“
Je tu mapa.
Plavili se na sever. Měli v plánu přeplout Temné moře...
Ahtohallan.
Existuje?
Cože tože?
Ahtohallan.
To je kouzelná řeka, která skrývá všechna tajemství minulosti.
Jak jsem říkal: „Voda má paměť.“
Voda má paměť.
Elso?
Chci vědět, co se jim přihodilo.
Ahtohallan je zřídlem její kouzelné moci.
Musíme plout dál. Kvůli Else.
Vlny jsou moc vysoké!
- Iduno! - Agnarre!
Elso!
Co je to s tebou?
Je to moje vina.
Snažili se zjistit, co se mnou je.
Ale ty za jejich rozhodnutí přece nemůžeš, Elso.
Ne. Jen za jejich smrt.
Dost. Ne.
Jelena se ptala, proč by síly přírody daly Arendellu kouzelnou královnu.
Protože máma zachránila našeho tátu.
Zachránila nepřítele.
Její dobrý skutek byl odměněn. Tebou.
Byla jsi dar.
Za co?
Má-li někdo rozřešit minulost,
má-li někdo zachránit Arendelle a osvobodit les, pak ty.
Věřím v tebe, Elso. Víc než v kohokoli jiného.
Medunka říkala, že existuje pátá síla.
Most mezi kouzly přírody a námi.
Pátá síla?
To ona mne volá. Z Ahtohallanu.
Odpovědi na naše otázky jsou tam.
Tak najdeme Ahtohallan.
Ty ne. Já.
Cože?
Temné moře je pro nás obě nebezpečné.
Ne. Ne! Zvládneme to spolu.
Víš, co se zpívá? „Řece věř, však v hloubce utoneš.“
Kdo tě zachrání, když zajdeš moc daleko?
Říkalas, že ve mě věříš. Pro tohle jsem se narodila.
Taky tě nechci nijak zrazovat.
Nechci ti zakazovat být někým, kým potřebuješ být.
Jen nechci, abys umřela.
Jen proto, že chceš všechny ostatní ochránit.
Nedělej to sama.
Já ti pomůžu. Prosím.
Nemůžu tě ztratit, Elso.
Ani já tě nechci ztratit, Anno.
Pojď k nám.
Co, cože?
Co to děláš?
Elso!
Ne! Ne!
Olafe, pomoz mi.
Podej mi ruku.
Chyť se!
Počkat! Ne!
Ach jo!
Anno, možná to bude znít divně,
ale cítím narůstající hněv.
Taky se hněvám, Olafe!
Slíbila mi, že zůstaneme spolu!
Jo.
Ale já to myslím tak, že ten hněv roste ve mně.
Co, ty se zlobíš?
Myslím, že jo.
I mě Elsa odstrčila, ani jsem jí nedal sbohem.
A máš plné právo se na ni velmi, velmi zlobit.
Zpívala jsi, že nechcem fůru změn.
Ale od té doby se změnilo úplně všechno.
Já vím.
Ale koukni, ještě pořád tě držím za ruku.
Jo, na tom něco je, Anno.
Hned se cítím lépe. Umíš skvěle naslouchat.
Nezacpávej mi pusu. To se nedělá.
Ne! Ne!
Obři.
Ti jsou obří.
Drž se, Olafe.
Zkus neječet.
Mám ji.
Díky.
Kde to jsme?
V díře, z níž není cesty ven.
Ale dál dovnitř to asi půjde samo.
Tak pojď, bude to fajn.
Pokud tu ovšem nezkysnem navždy,
ty neumřeš hlady a já to nevzdám.
Útěchou je, že Elsa na tom musí být mnohem líp než my.
Tak jo.
Ne!
Ovšem.
Ledovce jsou řeky ledu.
Ahtohallan je zamrzlý.
Slyším tě.
A už jedu.
Celá horečně se chvěju
Snad odvahou svou
Něco je tu známé
Jako sen, který prodírá se tmou
Vím, že tady jsi
Že jsi přítelkyní mou
Už jsem blízko
Srdce s duší doma jsou
Já jsem byla vždycky pevnost
Svých citů chladná stráž
Ty svá tajemství
Už dávno neskrýváš
Ukaž se
To já tě chci potkat
Ukaž se
Pojď už hrát
Jsi to ty Kterou já po celý život marně hledám?
Ukaž se
Teď pravdu chci znát
Teď prvně jsem si jistá
Jistá ve zmatku svém
Být tady je můj osud
Jen pro tohle na svět přišla jsem?
Vždycky byla jsem tak jiná
Opak věčných pravidel
Je dnes můj den? Jsi cesta má?
Má život správný směr?
Ukaž se!
Proč jsem se tak chvěla?
Já přišla
Jsem z daleka
Odpověď jsi na mé otázky
Nekonečné
Tvář tvou chce znát
Touha má odvěká
Dnes otvírej
Své dveře mně
Ať nečekám
V tmě bezedné
Dnes otvírej
Své dveře mně
Ať nečekám
V tmě bezedné
Tam, kde fouká
Severák
Kraji vládne
Řeka ledová
Máma.
Vrať se domů, dítě mé
Já jsem svá!
Ukaž se
Uvěř moci svých kouzel
Přeroď se
V dívku svých snů
Ženou jsi, tou, kterou chtělas být
- Tou chci být dál - A tou buď dál
Ukaž se!
Ahoj, já jsem Olaf. A mám rád vřelá obětí.
Mám tě ráda, Olafe!
Jen pojď, neboj.
Já jsem svá, to chci dokázat všem
Jsem jako kohout s tváří opice.
Nekoukala jsem na cestu, nic mi není.
Princ Hans z Jižních ostrovů.
Miluji tě.
Musím ti říci o své minulosti. Odkud jsem.
Poslouchám.
Iduno!
Co to čtete, Veličenstvo?
Pohádky od nějakého Dána.
Králi Runearde, odpusťte. Já to nechápu.
Dědeček?
Vezmeme tam celou Arendellskou gardu.
Ale nedali nám žádný důvod jim nevěřit.
Northuldrové používají magii. Takže máme důvodů až až.
Dědečku?
Magie dává lidem pocit síly. Nadřazenosti.
Pocit, že si mohou dovolit vzdorovat vůli krále.
Tak to s magií vůbec není.
Máš jen strach.
To strachu se nedá věřit.
Ta hráz oslabí jejich zem a budou muset přijít za mnou.
Vyprávění řeky věř
Však v hloubce svůdné utoneš
Na tu slavnost přijdou všichni.
A pak zjistíme, kolik jich je a jak jsou silní.
Jak jste přivítali vy nás, tak vítáme my vás.
Své sousedy a přátele.
Králi Runearde, ta hráz nám vodu nedává.
Ubližuje lesu.
Odřízla celý sever.
To teď prosím neřešme.
Sejdeme se na fjordu. U čaje.
Najdem řešení.
Ne!
Anno!
Který lákavý tunel si vybereme?
Ta hráz oslabí jejich zem a budou muset přijít za mnou.
Králi Runearde, ta hráz lesu ubližuje.
Elsa to našla!
Co je to?
Pravda o minulosti.
To je můj dědeček.
Útočí na náčelníka Northuldrů.
Který není ozbrojen.
Ta hráz nebyl dar míru.
Byla to past.
Ale to odporuje všemu, co Arendelle představuje.
Tak to máš pravdu.
Už vím, jak ten les osvobodit.
Už vím, co udělat. Jak to napravit.
Proč to říkáš tak smutně?
Musíme tu hráz protrhnout.
Ale to Arendelle spláchne.
Proto nás síly přírody vyhnaly.
Chrání nás před tím, co je třeba udělat.
Jsi moc smutná?
Potřebovala bych rozveselit, Olafe.
Rozveselit?
Želvy umějí dýchat zadkem.
A vím, kudy ven.
Já věděla, že je na tebe spoleh.
Poběž, Olafe. Elsa je nejspíš už na cestě zpět.
Setkáme se s ní a...
Olafe?
Co je to?
Jsi v pořádku?
Já sněžím?
Počkat, ne.
Je to jinak.
Já mizím.
Magie ve mně se ztrácí.
Cože?
Myslím, že s Elsou něco je.
Myslím,
že v té řece utonula.
Ne. Ne.
Anno?
Je mi to líto.
Zbytek cesty budeš muset urazit sama.
- Ano? - Počkej.
Pojď sem.
Jsme spolu.
To je dobře.
Anno?
Právě mě napadlo něco, co se nemění.
Co je to?
Láska.
Vřelé obětí?
Vřelá obětí mám rád.
Mám tě ráda.
Olafe? Elso?
Co si mám počít?
Dobře znám tu tmu
V pokoji noc
Tenhle chlad, ten je jiný Z něj jde strach
I život, co jsem znala
Zhas jak lampa
Kde je ta zář?
Kdo její knůtek stáh?
Já chci jít za tebou
Jak pokaždé
Jenže teď, přiznám se ti, nevím kam
Když pláč klepal na pokoj
Tys byla tam
Dnes jen tenký hlas
Šeptá mi prázdnem
Ztracená
Nejistá
Nevzdej se a zkus
Co zmůže verva tvá
Přijde svítání po noci mé
Nevím, kde pravda je, neznám hru
Je každá cesta těžká Když sama jsem
Jak hvězdu jsi mě vedla k novým dnům
Proč mám vstát ze země
Když nezvedám se pro tebe?
Strach má ten, kdo se ptá
Jeden krok
Přidej dva
Udělat dá se
Správná věc, tak jak se má!
Nevyhlížej budoucnost
Tu bys, holka, nezvládla
Teď soustřeď se na pouhý dech
Další krok
Záludnost Na to, co zvládneš hned!
Projdu tmou temnou noc
Klopýtavě za světlem
Když vím, co dělat mám
Proč hloupě lhát?
Sobě, všem
Je jasné, že včerejšky Se těžko vrátí zpátky k nám
Vyslyším ten hlas
A udělám
Tah svůj
Tu správnou věc
Vstávat!
To je ono.
Chyťte si mě!
Tady jsem!
Tak tak. Jen pojďte.
Jen pojďte!
No vida.
Tudy, obři.
Co?
Ne, ne. Ona je vede k hrázi.
Kristoffe!
Mám tě. Co potřebuješ?
- Dostat se k hrázi. - Máš to mít.
Děkuju.
Jsme tu. Hopla.
- Vysaď mě! - Potkáme se nahoře.
Poručíku Mattiasi.
Výsosti! Co to děláte?
Hráz musí padnout.
Jen tak se mlha zvedne a les bude volný.
Ale my přísahali bránit Arendelle za každou cenu.
Arendelle nebude mít budoucnost, pokud to nenapravíme.
Král Runeard tehdy všechny zradil.
A jak to víte?
Má sestra pro tu pravdu zemřela.
Prosím.
Než přijdeme o někoho dalšího.
Pozor!
Zničte tu hráz! Do toho!
Házejte balvany.
To je ono.
- Držím ji. - Anno.
Držte se!
Omlouvám se, že jsem tě opustila.
Zoufale jsem se ji snažila ochránit.
Já vím. To nic.
Má láska není křehká.
Páni.
Vidíš to nebe?
Nikdy bych nemyslel, že je tak velké.
34 let...
Pět měsíců...
A 23 dní.
Jsi to vážně ty?
Anno.
Myslela jsem, že jsem tě ztratila.
Ztratila?
Zachránila jsi mě. Opět.
Vážně?
A Anno, Arendelle nepadl.
Nepadl?
Síly přírody se shodly.
Arendelle bude dál žít díky tobě.
Díky mně?
Udělalas, co je správné. Pro všechny.
Našla jsi tu pátou sílu?
Ta pátá síla jsi ty. Ty jsi ten most.
Každý most má dvě strany.
A máma měla dvě dcery.
Zvládly jsme to společně.
A budeme v tom pokračovat.
Společně.
Elso! Ty žiješ!
Vypadáš jinak.
Nemáš nějaký nový účes?
Mimo jiné.
Anno, chci se tě na něco zeptat.
Na co?
Stavíš ráda sněhuláky?
Cože?
Díky bohu má voda paměť.
Anna?
Elsa!
Kristoff a Sven!
Všichni jste zpátky.
Miluju šťastné konce.
Tedy hádám, že jsme skončili.
Nebo nás teď budeš dostávat do nebezpečí života pravidelně?
Ne. Je konec.
No, víte, musíme vyřídit ještě něco.
Anno, ty jsi ta nejúžasnější dívka, jakou jsem kdy potkal.
Miluju tě z celého srdce.
Vezmeš si mě?
Ano!
Arendelle je v pořádku.
Cože?
Ahtohallan je překrásný.
Ahoj.
Poslyš, patříš sem k nám.
Slíbila jsem, že budu vždy sloužit Arendellu.
Naštěstí už vím i jak.
Pořád nevím, co je to ta transformace.
Ale mám pocit, že ten les nás všechny změnil.
Přivítejte Její Veličenstvo královnu Annu Arendellskou!
Ahoj. Nazdar.
Svene, tobě to sluší.
Pro páníčka! Olafe!
Jsi okouzlena?
Velmi.
Veličenstvo.
Kristoffe.
To jste se tak nastrojili kvůli mně?
Byl to Svenův nápad.
Na hoďku. Po hodině to sundávám.
V pořádku. V kůži se mi stejně líbíš víc.
Zírám, že vydržíš hoďku. To bylo brutální.
Co vše lze udělat z lásky.
Jak že se té magii říká?
Fotografie.
Sluší nám to.
Halimo. Generále Mattiasi.
Veličenstvo. Hned budu zpět.
Zatím se můžeš kochat naší fotografií.
To byl vtip.
- Jak mi to jde? - Fantasticky.
Naše země a obyvatele teď spojuje láska.
Ahoj, Vánku. Líbí se ti?
Prosím tě, mám zprávu pro svou sestru.
Díky.
„V pátek večer hry, nezpozdi se.
A neboj, Arendellu se daří dobře.
Dohlížej na kouzelný les.
Mám tě ráda.“
I já tebe, sestřičko.
Vánku? Dám si projížďku, jdeš se mnou?
Můžeme?
Ukaž se! A hned!
Elso, buď sama sebou.
Ano, mami. Budu!
Elsa je mrtvá.
Olaf je mrtvý.
Anna pláče.
A pak se staly věci, které jsem zapomněl.
Ale hlavně že jsem měl pravdu.
Voda má paměť. A proto...
jsem naživu!
A vy taky.
My žijem!
Dobrý příběh.
Překlad: Vojtěch Kostiha