Anna. Elza.
Drīz jāiet gulēt.
Ak vai! Princesi nobūris ļaunais sniega rūķis.
Elza, aši uzbur princi! Tādu foršu!
Ak nē! Arī princis noburts.
Kas ir briesmas, kad esi atradis mīlestību?
Anna.
Bučošanās neglābs mežu.
Pazudušās fejas sauc.
Kādu skaņu izdveš žirafes?
Nav svarīgi. Tās pamodina feju karalieni,
viņa salauž lāstu un visus izglābj!
Un visi apprecas!
Ko jūs spēlējat?
Apburto mežu.
Princis un princese...
Tas nelīdzinās manis redzētajam apburtajam mežam.
Tu esi redzējis apburtu mežu?
Paga, ko?
Esmu gan. Vienreiz.
Un nekad neesi par to izstāstījis?
Nu, es varētu pastāstīt tagad...
-Labi. Tagad. -Stāsti tagad.
Vai tiešām stāstīsi?
Viņām laiks to zināt.
Vēlāk uzcelsim sniegavīru.
Ja viņas nomierināsies un klausīsies.
Tālu tālu,
pašos ziemeļos
reiz bija kāds ļoti sens un ļoti apburts mežs.
Taču tajā nebija rūķu lāstu un pazudušu feju.
To apsargāja spēcīgākie gari, kādi jebkad redzēti -
gaisa,
uguns,
ūdens
un zemes gars.
Un tur mita arī noslēpumainā Nortuldras cilts.
Vai nortuldriešiem bija burvju spējas kā man?
Nē, Elza. Viņiem nebija tādu spēju.
Viņi tikai izmantoja meža dāvanas.
Viņu dzīvesveids krasi atšķīrās no mūsējā,
tomēr viņi zvērēja mums draudzību.
Par godu tam, jūsu vectēvs, karalis Runards, uzcēla tiem varenu dambi,
lai tiem būtu vairāk ūdens.
Šī dāvana apliecināja pamieru.
Tik liela pamiera dāvana.
Es ar lepnumu devos līdzi uz mežu atzīmēt šo notikumu.
Taisnu muguru, Agnar.
Es nebūt nebiju gatavs tam, ko nesa šī diena.
Mēs zaudējām modrību.
Bijām savaldzināti.
Mežs šķita tik...
pasakains.
Taču tad kaut kas nogāja greizi.
Viņi mums uzbruka.
Stājies aiz manis.
Cīņa bija nežēlīga.
Jūsu vectēvs...
Tēvs!
...gāja bojā.
Cīnīšanās saniknoja garus.
Uzmanieties!
Tie pavērsa savu burvestību pret mums visiem.
Tad atskanēja balss,
un kāds mani izglāba.
Man teica, ka pēc tam gari nozuduši.
Un mežu pārklājusi bieza migla,
liedzot ieeju tajā.
Tovakar es pārrados mājās kā Arendelas karalis.
Oho, papu! Grandiozs stāsts.
Un tavu glābēju es mīlu.
Kaut es zinātu, kurš tas bija.
Kas notika ar gariem?
Kas tagad dzīvo tajā mežā?
To es nezinu.
Mežu joprojām klāj migla.
Neviens nevar tajā ieiet.
Un kopš tā laika neviens nav iznācis.
Tātad esam drošībā.
Jā.
Taču mežs varētu atkal atmosties.
Un mums ir jāsagatavojas tā radītajiem draudiem.
Šajā noskaņā teiksim tētim labunakti.
Bet man vēl ir tik daudz jautājumu.
Pietaupi tos citam vakaram, Anna.
Tu zini, ka nevaru paciesties.
Kāpēc Nortuldras cilts mums uzbruka?
Kurš uzbrūk cilvēkiem, kuri nupat pasnieguši dāvanu?
Vai tu domā, ka mežs atmodīsies?
To zina vienīgi Atohallana.
Ato-ko-kas?
Kad biju maza,
māte man dziedāja par īpašu upi Atohallanu,
kas it kā sevī glabā visus pagātnes noslēpumus,
kuros esam iesaistīti.
Oho!
Vai nodziedāsi to mums, lūdzu?
Labi.
Saspiežamies kopā.
Ciešāk.
Tur, kur ziemeļvējš
Tālu jūrā traucas
Kāda upe tek
Pilna atmiņu
Čuči saldā miedziņā
Upē šajā viss ir noglabāts
Tās ūdeņi
Dziļi un patiesi
Glabā patiesību
Par tavu nākotni
Viņas skaņās gremdējies
Bet ne pārāk dziļi, citādi noslīksi
Tā dzied tiem, kas ieklausās
Un dziesmā burvestība plūst
Vai klausīties spēsi to, no kā tev bail?
Vai klausīties spēsi, ko upe zina?
LEDUS SIRDS II
Tur, kur ziemeļvējš
Tālu jūrā traucas
Kāda māte
Atmiņās slīgst
Kāds, mīļā, tevi mājup sauc
Kas zudis šķiet
Tad atgūts tiek
Jūsu majestāte.
Viņi ir gatavi.
Es atvainojos.
Es nāku.
Vai tu dzirdi?
Ko?
Lai paliek.
Kā tev patīk, ka vairs nekūsti, Olaf?
Dzīve kā sapnis, Anna.
Kaut tā varētu mūžīgi.
Tomēr laika ritējums ir nežēlīgs.
Ko tu saki?
Piedod. Briedums padara mani poētisku.
Tu esi vecāka un tātad visu zini,
vai tevi nodarbina domas par to,
ka nekas nav mūžīgs?
Nē.
Tiešām?
Kaut es drīzāk kļūtu tik sens kā tu
un svarīgais mani vairs neuztrauktu.
Tā es to nedomāju.
Es neuztraucos, jo...
man esi tu, Elza, Kristofs un Svens.
Vārti tagad ir plaši vaļā,
un es vairs neesmu viena.
Jā, vēja brāzmas kļūst vēsākas
Un mēs visi - mazliet vecāki
Mākoņi aizceļo Rudens vējiem līdzi
Ķirbītis pārvērties par mēslojumu
Mana lapa kļūst skumja un gudra
Tāpēc paļaujos uz to, kas ir drošs
Jā, šis tas nekad nemainās
Kā tava roka manējā
Šis tas paliek tāds pats
Kā tas, cik labi mēs saprotamies
Kā tas, ka akmens mūris nesagrūst
Šis tas pastāv vienmēr!
Šis tas nekad nemainās
Kā tas, ka es cieši turos pie tevis
Sārtās lapas no kokiem birst
Sven, man šķiet mani nākotne sauc
Tu gribi teikt, ka šovakar metīsies uz viena ceļa?
Jā, tikai man tas diez ko nepadodas
Sveču gaismā izvilkt gredzenu
Tad romantiku atstāj manā ziņā!
Šis tas nekad nemainās
Kā tas, cik ļoti viņu mīlu
Šis tas paliek nemainīgs
Kā tas, ka ar briedi ir vieglāk
Bet ja es saņemos
Un uzdrīkstos
Gan zināšu, ko sacīt un darīt!
Vai ne?
Šis tas nekad nemainās
Sven, tu esi par visu atbildīgs
Vēji nerimstas
Vai tāpēc es dzirdu šo balsi?
Vai kaut kas tuvojas?
Es nemaz nevēlos pārmaiņas
Šīs dienas ir tik burvīgas
Tās jāizmanto
Nespēju mirkli šo sasaldēt
Tāpēc došos to izbaudīt!
Vēja brāzmas kļūst vēsākas
Un jūs visi - mazliet vecāki
Īstais brīdis par visu pateikties
Veroties rudenīgajās debesīs
Mēs dzīvosim pārtikuši karaļvalstī
Kas rūpējas par katru dvēseli!
Apsolu - Arendelas karogs vienmēr plīvos!
Mūsu karogs vienmēr plīvos!
Mūsu karogs vienmēr plīvos
Šis tas nekad nemainās
Viens mirklis, un laiks aizsteidzies
Šis tas paliek nemainīgs
Kaut nākotni zināt nav lemts
Lai mums veicas arvien Lai pagātne aizmirstas
Laiks paskrien, tā tas ir
Šis tas tomēr paliek nemainīgs
Un es cieši turos pie tevis
Cieši turos pie tevis
-Cieši turos pie tevis -Cieši turos pie tevis
Es cieši turos pie tevis
Labi. Lauva?
Grizlilācis?
-Briesmonis? -Brūnais lācis?
-Niknais ģīmis? -Melnais lācis.
Hanss?
-Šaušalīgs briesmonis? -Lielākā mūža kļūda?
Pat negribēja tevi noskūpstīt.
Ļaundaris!
Mēs savā ziņā uzminējām.
Labi, Olaf. Tava kārta.
Labi.
Tagad ir vieglāk, jo protu lasīt.
Ātrais raunds, puiši pret meitenēm.
Labi. Esmu gatavs.
Sāc!
Vienradzis.
Saldējums!
Pils! Oukens!
Tējkanna! Pele!
Elza!
Nevajadzētu ļaut Olafam pārveidoties.
Nav svarīgi. Mēs jūs sakausim.
Divas māsas vienā prātā.
-Paldies. -Labi.
Nu tad sākam!
Tev sanāks, Elza.
Vari sākt.
Tikai parādi ar kustībām.
Nekas?
Gaiss? Koks? Cilvēki?
Cilkoki? Tāda vārda nav.
Šķūrētājs? Zobi?
Mazgāt traukus?
-Leduslācis? -Ei.
Atvaino.
Dod man norādi.
Satraukta?
Izklaidīga?
Noraizējusies? Panikā? Nemierīga?
Tu izskaties ļoti nemierīga.
-Mēs uzvarējām. -Spēlējam vēlreiz?
Es laikam došos pie miera.
Jūties slikti?
Tikai nogurusi.
Labunakti.
Es arī esmu noguris.
Un Svens man solīja palasīt pasaciņu gultā.
Vai ne, Sven?
Tiešām?
Tu izcili atdarini balsis!
Piemēram, kad izliecies par Kristofu un saki:
"Iešu aprunāties ar akmeņiem par savu bērnību."
Varbūt sāciet bez manis?
Vai Elza neizturējās dīvaini?
Viņa izturējās kā jau Elza.
Likās, ka pēdējais vārds viņu samulsināja. Kāds tas bija?
-Es nezinu. -Nē. Nē.
Es nezinu, bet...
"Ledus"? Mīļo pasaulīt!
Viņa neprata parādīt ledu?
Labāk iešu parunāties.
Paldies, mīļum. Mīlu tevi.
Es arī tevi mīlu.
Tas nekas.
Ienāciet!
Jā. Kaut kas nav kārtībā.
-Ar tevi? -Nē, ar tevi.
Tu esi aplikusi mātes šalli.
Tu tā dari, kad kaut kas nav kārtībā.
Vai mēs tevi aizvainojām?
Piedod, ja tā.
Zini, retajam padodas ģimenes spēles.
Tā vienkārši ir.
Ne tur tā vaina.
Kas tad tev kaiš?
Ir kāda...
Es negribu visu sabojāt.
Ko sabojāt? Tev sokas lieliski.
Kad tu sevi beidzot ieraudzīsi manām acīm?
Ko es bez tevis iesāktu?
Es vienmēr būšu līdzās.
Zinu, kas tev vajadzīgs.
-Nāc šurp. -Kas nu?
Kā mamma teica: "Saspiežamies kopā, ciešāk."
Tur, kur ziemeļvējš
Tālu jūrā traucas
Kāda upe tek
Pilna atmiņu
Es saprotu, ko tu dari.
Čuči saldā miedziņā
Upē šajā viss ir noglabāts
Es tevi dzirdu
Bet velti sauc
Lai pārgalvīgie viļas
Esmu piesardzīga es
Man ir neskaitāmi iemesli Ausis turēt ciet
Tavos čukstos neklausīties lai tie izbeidzas
Tu neesi balss
Vien džinkstoņa ausīs
Es nevēlos dzirdēt
Un tevi nedzirdu
Man pienākums to liedz
Visi, ko mīlu zem šī jumta mīt
Tāpēc, sirēna mulsinošā, tevi dzirdēt atsakos
Man pietiek dzīvē krāsu un jaunu nevajag
Nevēlos visu pazaudēt, tev sekojot
Nezināmajā
Nu, ko tu gribi?
Man naktīs miegu liedz
Vai tu mani pievilt gribi
Lai skaudri kļūdos es?
Bet varbūt esi
Man dvēs'le radniecīga
Kas dziļi sirdī zina
Ka tai vajag citur mist
Jo dienas smagi jūtu
Sevī spēku pieaugam
Vai zini, mana dvēsele pie tevis traukties grib
Nezināmajā?
Nezināmajā!
Vai tu mani dzirdi? Vai mani pazīsti?
Mani jūti? Lūdzu, atklājies!
Pagaidi, kur steidzies? Mani neatstāj
Kā lai tev sekoju
Nezināmajā?
Gaiss, uguns, ūdens, zeme.
Ūdens!
Gaiss satrakojies, nav uguns un ūdens.
Nākamā būs zeme.
Mums visiem jābēg.
Būs labi. Patverieties klintīs.
Ak nē! Mani aizpūtīs!
Es tevi turēšu!
Jā. Visi ir šeit, drošībā.
Lūdzu, ņemiet.
Viss kārtībā, Olaf?
O, jā. Mēs sakām:
"Kontrolē to, ko vari, kad viss šķiet nekontrolējams."
Pagaidi, es nesaprotu.
Tu dzirdi balsi, bet neiedomājies man to pastāstīt?
Negribēju tevi satraukt.
Mēs solījām nenoslēgt sirdi viena otrai.
Pastāsti taču, kas notiek.
Es pamodināju Apburtā meža garus.
Tādu atbildi es galīgi negaidīju.
Paga. Apburtā meža?
-Tā, par kuru brīdināja tēvs? -Jā.
Kāpēc tu tā darīji?
Balss mani pamudināja.
Varbūt izklausās neprātīgi,
taču es ticu, ka saucējs ir man labvēlīgs.
Kā tu vari tā teikt? Paskaties uz mūsu karaļvalsti.
Zinu. Taču burvju spējas manī to sajūt.
Es to sajūtu.
Labi.
Ak nē! Kas nu?
Troļļi?
Kristof! Kā mums tevis pietrūcis!
Pabij.
Ar jums abām nekad nav garlaicīgi.
Ceru, esi gatava tam, ko izdarīji, Elza.
Saniknoti gari nav pa spēkam bailīgajiem.
Kāpēc tie aizvien vēl ir saniknoti?
Kāds tam sakars ar Arendelu?
Lūkosim, ko varu ieraudzīt.
Pagātne nav tāda, kā šķiet.
Ir jālabo sena netaisnība.
Arendela nav drošībā.
Patiesība ir jāatklāj.
Bez tās
nākotne nav iespējama.
Nav iespējama?
Kad nākotne nav iespējama,
ir jādara tas, ko liek sirdsapziņa.
Mana sirdsapziņa liek man doties uz Apburto mežu
un uzmeklēt balsi.
Kristof, aizdosi kamanas un Svenu?
Diez vai tā būs laba doma.
-Tu neiesi viena. -Anna, nē.
Mani pasargās burvju spējas. Tev tādu nav.
Atvaino, es uzrāpos Ziemeļu kalnā,
pārcietu sirds sasalšanu un izglābu tevi no sava bijušā -
turklāt bez īpašām spējām, tāpēc iešu tev līdzi.
Es arī. Vadīšu kamanas.
Es sarūpēšu gardumus!
Es parūpēšos par jūsu ļaudīm.
Gādā, lai tie netuvojas karalistei, līdz atgriezīsimies.
Protams.
Paziņosim to viņiem.
Anna, es raizējos par viņu.
Agrāk baiļojāmies, ka Elzas spējas ir par stipru šai pasaulei.
Tagad lūgsim Dievu, lai tās izrādītos pietiekamas.
Es viņu sargāšu.
Kuram patīk fakti?
Man! Sākam.
Vai zinājāt, ka ūdenim piemīt atmiņa? Tas ir fakts.
Daudzi apstrīd, bet velti.
Zinājāt, ka vīrieši ir sešas reizes vairāk pakļauti zibens spērienam?
Zinājāt, ka gorillas aiz laimes atraugājas?
Zinājāt, ka samirkšķinām acis četrus miljonus reižu dienā?
Zinājāt, ka vombatu čupiņas ir kantainas?
Klusēšana garos ceļojumos pasargā no vājprāta.
-Tā nav taisnība. -Ir gan.
-Tīra patiesība. -Piekrītu.
Nē, tā ir patiesība.
Jūs nu gan esat vienprātīgi.
Bet mājās es to pārbaudīšu.
Viņi abi ir iemiguši.
Ko tu gribētu padarīt?
Sven, ved mūs taisni, ja?
-Anna. Anna? -M-hm?
Vai atminies mūsu pirmo ceļojumu,
kad es teicu, ka esi traka, ja precēsi nupat sastaptu puisi?
Paga, ko? Traka?
Tu neteici, ka esmu traka. Tu domā, ka esmu traka?
Nē, tobrīd tā domāju.
Tu biji...
ne jau traka.
Saprotams.
Tikai naiva.
Ne naiva, drīzāk iesācēja mīlas lietās. Kā es.
Un, kad esi iesācējs, tu pieļauj kļūdas.
Tu saki, ka esmu tava kļūda.
Ko? Nē, tu neesi nedz kļūda, nedz traka.
-Kristof, lūdzu, apstājies. -Laba doma.
Es dzirdu to balsi.
Tiešām?
Olaf, mosties!
Oho.
Kas tad tas?
Apsoli, ka darīsim to kopā.
Es apsolu.
Nebaidies.
Zinājāt, ka apburtos mežos notiek pārvērtības?
Nav ne jausmas, ko tas varētu nozīmēt,
bet nevaru sagaidīt, kas šeit notiks ar mums.
-Ei! -Kas notiek?
-Negrūd taču! -Izbeidz!
Pārāk strauji.
Kas tas bija?
Nē, nē, nē.
Esam sprukās. Vajadzēja to paredzēt.
Mežs ir tik skaists.
Dambis. Tas stāv kā stāvējis.
Tas parādījās vecā Pabija vīzijā.
Bet kāpēc?
Nezinu, taču par laimi tas stipri turas.
Kā tu to domā?
Ja dambis sabruktu,
milzīgs vilnis aizskalotu visu, kas atrodas uz šī fjorda.
Visu?
Bet uz šī fjorda atrodas Arendela.
Arendelai nekas nenotiks, Anna. Viss kārtībā.
Nāc.
Citos apstākļos šī vieta šķistu visai romantiska.
Vai tu tā nedomā?
Citos apstākļos?
Tu gribi teikt - ar kādu citu?
Ko? Nē! Es saku...
-Ja gadījumā neizkļūsim no šejienes... -Paga, ko?
Tu domā, ka neizkļūsim?
Nē. Nē!
Nē. Mēs izkļūsim no šejienes.
Stingri ņemot, izredzes nav skaidras, bet es saku...
Ja gadījumā mirsim...
-Tu domā, ka mirsim? -Nē! Nē, nē.
-Kur Elza? -Kaut kad nākotnē...
-Es zvērēju viņu nepamest. -Ne tik drīz.
-Elza! -Taču kaut kad nākotnē mēs mirsim.
Nekļūsti augstprātīgs.
Elza!
Te tu esi!
-Viss labi? -Jā.
Tad labi.
Kur Olafs?
Anna?
Elza?
Sven?
Samanta?
Es nepazīstu nevienu Samantu.
Tas ir normāli.
Kas tas bija?
Samanta?
Tas šķitīs normāli, kad būšu paaudzies
Kādu dienu tas būs loģiski
Kādudien, kad pienāks laiks, būšu vecs un ļoti vieds
Man rādīsies šie notikumi parasti
Kļūs skaidrs, kad būšu paaudzies
Kāpēc bijām burvju mežā tumšā
Zinu, ka pēc laiciņa Neuzmāksies bailes bērnišķas
Jo man apkārt notiek kaut kas labs
Es atvainojos
Pieaugt nozīmē pielāgoties
Saprast pasauli un tajā iederēties
Kad būšu mazliet nobriedis Tad sajutīšos dikti drošs
Ka mani cieši novēro kāds traki spocīgs ķēms
Tas šķitīs normāli, kad būšu paaudzies
Nevajag par niekiem raizēties
Labāk pasapņošu par nākotni
Kad būšu gados labākos
Jo pieaugušie skaidri redz
Cik loģiski viss dzīvē iekārtots!
Viss kārtībā.
Olaf!
Sveiki, draugi!
Iepazīstieties ar Vēja garu.
Dodiet ceļu!
Man liekas, es vemšu.
Es pieturētu tev matus, bet nevaru atrast rokas.
Hei! Izbeidz!
Elza!
Laid viņu vaļā!
Anna, uzmanies!
Tā ir mana māsa!
Princi Agnar!
Par Arendelu.
Uzmanieties!
Tēvs!
Vai neesi ievainota?
Viss kārtībā.
Kas tās ir?
Izskatās pēc vēstures notikumiem.
Kā tu vienmēr saki, Olaf?
Par to...
Ka tehnoloģiju attīstība ir reizē mūsu glābiņš un pazudināšana?
Nē, ne to. Drīzāk...
-Par gurķiem? -Nē.
Par ūdeni.
Jā. Ūdenim piemīt atmiņa.
Ūdens, kas cirkulē mūsos, ir iztecējis cauri vismaz četriem
cilvēkiem vai dzīvniekiem.
Un tas visu atceras.
Vējš ir atgriezies.
Burvīgi.
Saukšu tevi par Brāzmiņu.
Lien laukā!
-Sveika. -Esi ziņkārīga?
Jau labākā omā?
Tēvs. Tas ir tēvs.
Šī meitene.
Tā viņu glābj.
Viņa ir no Nortuldras cilts.
Kas tad tas?
Olaf, nāc man aiz muguras.
Ko tu taisies ar to iesākt?
Man nav ne jausmas.
Nolaid ieroci.
Nolaidiet savējos.
Arendelas karavīri?
Piedraudat manai tautai, leitnant?
Ielaužaties manā deju laukumā, Jelēna?
-Viņš šķiet kaut kur redzēts. -Nē.
Leitnant!
Atņemiet zobenu!
Tā bija burvestība.
Vai redzējāt?
Protams, ka redzēju.
Tu sarūpēji vēsu sveicienu.
Viņi tik ilgi te bijuši iesprostoti?
-Jā. -Ko tālāk?
Es nokārtošu.
Sveiki, esmu Olafs.
Atvainojiet, drēbēs jūtos neērti.
Netiekat gudri, kas esam un ko te meklējam.
Viss ir vienkārši.
Tas iesākās ar divām māsām.
Viena dzimusi ar burvju spējām,
otra - bezspēcīga.
Abas bezgalīgi mīl sniegavīrus.
Anna, nē! Pārāk augstu!
Bladāc!
Mammu, papu, palīgā!
Blaukt! Visas durvis aizcērtas.
Māsas šķirtas.
Viņām vismaz paliek vecāki.
Vecāki ir miruši.
Sveiki, esmu Anna. Precēšu, puisi, ko nepazīstu.
Elza vairs nespēj valdīties! Sniegs! Bēdziet!
Burvestība pulsē sniegpārslās.
Esmu dzīvs.
Ledus pili man vienai.
Pazūdi, Anna.
Mana sirds.
Žēlīgais Dievs.
Tikai patiesa mīlestība tevi spēj glābt.
Patiesas mīlas skūpsts.
Neesi tā vērta.
Zināt ko? Esmu sliktais.
Ko?
Un Anna sasalst uz mūžu.
Ak, Anna.
Tad viņa atsalst.
Un tagad Elza pamodināja garus,
un mums nācās pamest karaļvalsti.
Vienīgā cerība - atklāt patiesību par pagātni.
Bet nezinām, kā.
Elza dzird balsis - vienīgā labā lieta.
Jautājumi ir?
Viņi visu saprata.
Vai tu tiešām esi Arendelas karaliene?
Jā, esmu.
Kāpēc daba apveltījusi arendelieti ar burvju spējām?
Varbūt lai atlīdzinātu par jūsu nodarījumu.
Mani ļaudis ir bezvainīgi.
Mēs neuzbrūkam pirmie.
Lai patiesība nāk gaismā.
Sveiki. Piedodiet.
Kas notiek?
Atcerējos. Leitnants Matiass!
Lasītava, otrais portrets no kreisās.
Jūs bijāt mūsu tēva miesassargs.
Agnara.
Kas atgadījās ar jūsu vecākiem?
Viņu kuģis nogrima Dienvidu jūrā
pirms sešiem gadiem.
Es viņu saskatu. Jūsu sejās.
Tiešām?
Kareivji!
Varbūt esam vecāki, tomēr vēl stipri.
Un ar lepnumu kalpojam Arendelai.
Pagaidiet. Lūdzu.
Kāds mani šurp atsauca.
Ja man izdotos viņu atrast...
Domāju, viņš zinātu, kā atbrīvot šo mežu.
Uzticieties man. Vēlos palīdzēt.
Mēs uzticamies tikai dabai.
Kad daba runā,
mēs klausāmies.
Tas šķitīs loģiski, kad paaugšos.
Uguns gars!
Atkāpieties!
Skrieniet uz upi!
Nē! Ziemeļbrieži! Tur ir strupceļš!
Traucamies, Sven!
Mēs viņus panāksim.
Elza! Ej prom no turienes!
Nē, nē, nē.
Elza!
Aiziet, draudziņ. Mēs to varam.
Anna!
Ved viņu prom no šejienes.
Nē! Elza!
Viņi uz mums skatās, vai ne?
Vai dosi padomu?
Nekādu?
Vai man jāzina, ko tas nozīmē?
Arī tu to dzirdi.
Kāds mūs sauc.
Kurš tas ir? Kas mums jādara?
Labi, turpinām virzīties uz ziemeļiem.
Elza!
-Paldies Dievam! -Anna.
-Esi neskarta? -Ko tu darīji?
Tu varēji sadegt. Nedrīksti sekot man ugunī.
Ja negribi, lai sekoju tev ugunī, tad pati neskrien ugunī.
Tu neievēro piesardzību, Elza.
Man žēl. Vai tu jūties labi?
Ne pārāk.
Es zinu, kas tev vajadzīgs.
Kur tu ņēmi to lakatu?
Tas ir nortuldriešu lakats.
Ko?
Tas piederēja vienai no mūsu senākajām dzimtām.
Tas piederēja mūsu mātei.
Elza.
Es to saskatu.
Tā ir māte.
Viņa todien izglāba tēva dzīvību.
Mūsu māte bija nortuldriete.
Mēs esam Nortuldras cilts.
Esam saules tauta.
Es apsolu atbrīvot šo mežu
un atjaunot Arendelu.
Tas ir nopietns solījums, Elza.
Atbrīvot mežu? Oho.
Piedodiet.
Daži no mums šeit dzimuši. Neesam redzējuši skaidras debesis.
Es saprotu.
-Es esmu Raiders. -Kristofs.
Es atkal dzirdēju balsi.
Mums jādodas uz ziemeļiem.
Tur naktīs klejo Zemes milži.
Dosieties ceļā no rīta.
Es esmu Medusmarena.
Medusmarena, mēs darīsim visu, ko spēsim.
Gribu jums ko jautāt.
Kā jūs tiekat galā
ar apziņas sarežģītību pieaugot?
Izcili!
Cik interesanti aprunāties ar mūsdienu jaunatni.
Mūsu nākotne ir drošās rokās.
Nē, lūdzu, nekošļā.
Tu nezini, kur esmu iekāpis.
Neizdodas iegūt viņas uzmanību vai atrast īstos vārdus.
Tev ir paveicies.
Es neko nezinu par sievietēm.
Bet mums ir brīnišķīgs bildināšanas rituāls.
-Ja sāksim tūlīt, saullēktā būsim gatavi. -Tiešām?
Labākais ir ziemeļbrieži.
Klau, vai
Halima vēl dzīvo Hadsonhārtā?
Jā, dzīvo.
Tiešām? Precējusies?
Ne-e.
Oho. Kāpēc nejūtos labāk?
Kā vēl tev pietrūcis?
Tēva. Viņš nomira jau ļoti sen.
Izcils vīrs.
Iekārtoja mums labu dzīvi Arendelā.
Mācīja to neuztvert kā pašsaprotamu.
Mēdza teikt: "Esi gatavs,
kad domāsi, ka esi atradis ceļu, dzīve tevi uzliks uz jaunas takas."
Kas jādara, kad tā notiek?
Nepadodies. Ej tālāk soli pa solim.
Darīt to, ko liek sirdsapziņa?
Jā. Tu saprati.
Es gribu tev kaut ko parādīt. Drīkstu?
Tu zini: gaiss, ūdens, ūdens un zeme.
Jā.
Taču, skaties, ir arī piektais gars.
Tilts, kas savieno mūs ar dabas burvju spēku.
Piektais gars?
Daži saka, ka to dzirdējuši dienā, kad krita mežs.
Mans tēvs to dzirdēja.
Tu domā, ka tas mani sauc?
Varbūt. To zina vienīgi Atohallana.
Atohallana.
Gremdējies dziļi tā saucienā
Bet ne pārāk dziļi, citādi noslīksi
Kāpēc visās šūpuļdziesmās ir kāds baiss brīdinājums?
Es arī par to domāju.
Zemes milži.
Ko viņi te meklē?
Slēpies.
Viņi nāk!
Tāpēc nedrīkst spēlēties ar uguni.
Es nespēju dusmoties. Kāpēc tu esi tik smukiņš?
Lūdzu, saki, ka netaisījies tiem sekot.
Varbūt spētu tos nomierināt, kā vēju un uguni?
Varbūt viņi tevi saspiestu, pirms bilsti vārdu?
Atceries, ka mērķis ir atrast saucēju,
atklāt patiesību un nogādāt mūs mājās.
Sveikas. Cik tur trūka?
Es zinu.
Milži mani sajuta. Iespējams atgriezīsies.
Negribu jūs apdraudēt.
Un tev taisnība, Anna.
Mums jāatrod balss.
Mēs tagad ejam.
Labi. Mēs ejam.
Es tikai...
Paga, kur tad Kristofs un Svens?
Jā, viņi kaut kur aizgāja kopā ar Raideru un ziemeļbriežu bariņu.
-Viņi aizgāja? -A-ha.
Aizgāja, neko nepasakot?
Kurš var izprast cilvēka dabu?
Vai man jājūtas tik muļķīgi?
O, jā. Noteikti.
Visi gatavi?
Gatavi!
Es gribu vēl izmēģināt.
Man patīk mīlestība.
Paga. Tu arī ar tiem sarunājies?
Jā.
Viņu domas ir gandrīz vai dzirdamas.
Jā. Atliek vien tās pateikt.
Atliek vien tās pateikt.
Tā! Viņa nāk!
Princese Anna no Arendelas,
mana spriganā, bezbailīgā, rūsgansaldā mīla!
Vai kļūsi par manu sievu?
Nē.
Princese aizgāja kopā ar karalieni.
Ko? Pagaidi, ko?
Necenties panākt. Jau sen gabalā.
Sen gabalā?
Tātad... Jā.
Mēs dosimies uz rietumu Ķērpju pļavām.
Nāciet līdzi, ja vēlaties.
Klau, man tiešām žēl, ka...
-Tas nekas. -Jā. Aha!
Labi, iešu kravāties. Tu nāksi?
Es te... Tiksimies tur.
Tu zini, kur jāiet?
-Jā. Jā. -Aha.
Pazīstu mežus.
Ziemeļbrieži ir labāki par cilvēkiem
Sven, kāpēc mīlēt tik grūti?
Ko jūti, to jūti
Tavas jūtas ir īstas
Ko niekus, Kristof
Neesi tik piesardzīgs
Jau atkal tu aiztraucies
Ceļš tavs prom no manis ved
Jūtos pamests
Un nezinu, vai tev sekot
Tev bija jāaiziet
To, protams, vienmēr saprotu
Un varētu tevi panākt rīt
Taču vai mēs neatsvešināmies?
Kāpēc man vienmēr jācenšas tavu sirdi sagūstīt?
Sev apkārt paveros un redzu
Esmu apmaldījies mežā
Vai ziemeļi, dienvidi Viss ir otrādāk
Kad tevis līdzās nav
Es tevi vienmēr mājup vedu
Bet esmu apmaldījies mežā
Un nezinu, kur tagad esi tu
Esmu apmaldījies mežā
Līdz šim es biju drošs
Kāds solis tālāk sperams
Bet negaidīju, ka to sākšu apšaubīt
Kas esmu es
Ja ne puisis tavs?
Kur atrodos, ja neesam kopā?
Uz mūžu
Tagad zinu - tu esi mans kompass
Kad esmu apmaldījies mežā
Viss kājām gaisā sagriezies
Kad tevis līdzās nav
Tu mana vienīgā zvaigzne
Kad esmu apmaldījies mežā
Un šaubos, vai esmu tev vēl dārgs
Tomēr gaidīšu
Gaidīšu zīmi
-Gaidīšu zīmi -Ka esmu tev lemts
-Jo tu lemta man -Tu lemta man
Bet šobrīd es
-Esmu apmaldījies mežā -Apmaldījies mežā
Mežā Apmaldījies mežā
Esmu apmaldījies mežā
Apmaldījies mežā Apmaldījies
Esmu apmaldījies mežā
Olaf, varbūt varētu dziedāt tikai viens no jums?
Piekrītu. Viņa dzied mazliet šķībi.
Brāzmiņa atgriezusies.
Ko?
Kā tas var būt?
Kas tas ir?
Mātes un tēva kuģis.
Bet šī taču nav Dienvidu jūra.
Nav vis.
Kā viņu kuģis te gadījies?
Kā tas te nokļuvis?
Varbūt te ieskalots no Tumšās jūras.
Bet kā viņi nonākuši Tumšajā jūrā?
Es nezinu.
Kā kuģis ticis cauri miglas vāliem?
Man likās, ka to spējam tikai mēs.
Ja nu vienīgi uz kuģa neviena nebija.
Šeit kaut kam jābūt.
Pagaidiet. Pameklēsim.
Katrā Arendelas kuģī ir kāds nodalījums.
Ūdensdrošs.
Ļoti attapīgi.
Tikai kāpēc visu kuģi netaisīja ūdensdrošu?
Atradu!
Kas tā par valodu?
Nezinu. Bet, skat, tas ir mātes rokraksts.
"Ledus laikmeta beigas.
"Upe atrasta, bet zaudēta.
"Burvestību avots, Elzas avots?"
Tā ir karte.
Viņi devušies uz ziemeļiem, gribējuši šķērsot Tumšo jūru un doties
uz Atohallanu.
Tā eksistē?
Ato-ko-kas?
Atohallana.
Tā ir burvju upe, kas glabā visus pagātnes noslēpumus.
Tas apstiprina manu teoriju, ka ūdenim piemīt atmiņa.
Ūdenim piemīt atmiņa.
Elza?
Es gribu zināt, kas ar viņiem noticis.
Atohallana noteikti ir viņas spēju avots.
Turpināsim ceļu Elzas dēļ.
Viļņi ir pārāk lieli!
-Iduna! -Agnar!
Elza!
Klau, ko tu dari?
Es esmu vainīga.
Viņi meklējuši atbildes par mani.
Tu neesi atbildīga par viņu izvēlēm, Elza.
Nē. Tikai par viņu nāvi.
Izbeidz. Nē.
Jelēna brīnījās, ka gari apveltījuši Arendelas karalieni ar burvju spējām.
Jo mūsu māte izglāba mūsu tēvu.
Viņa izglāba ienaidnieku.
Viņas labestība tika atalgota, dāvājot tevi.
Tu esi dāvana.
Par ko?
Ja kāds spēj atšķetināt pagātni,
glābt Arendelu un atbrīvot šo mežu, tad tā esi tu.
Es tev uzticos, Elza. Vairāk par visu pasaulē.
Medusmarena teica, ka pastāv piektais gars.
Tilts, kas savieno dabas spēkus un mūs.
Piektais gars?
Tas mani sauc no Atohallanas.
Tur rodamas visas atbildes par notikušo.
Tad dosimies uz Atohallanu.
Ne mēs. Es.
Ko?
Tumšā jūra ir pārāk bīstama mums abām.
Nē! Mēs darīsim to kopā.
Atceries dziesmas vārdus? "Ne pārāk dziļi, citādi noslīksi".
Kurš tevi atturēs, lai neej par dziļu?
Tu teici, ka uzticies, ka tas ir mans aicinājums.
Un es nevēlos tevi kavēt.
Nevēlos tevi kavēt īstenot savu sūtību.
Es tikai nevēlos, lai tu mirsti,
cenzdamās izglābt visu pasauli.
Nedari to viena.
Ļauj man tev palīdzēt.
Es nevēlos tevi zaudēt, Elza.
Es arī nevēlos tevi zaudēt, Anna.
Nāc.
Pagaidi, ko?
Ko tu dari?
Elza!
Nē! Nē!
Olaf, palīdzi apturēt.
Dod man roku!
Turies!
Pagaidi! Nē! Nē!
Nu gan!
Anna, varbūt izklausīsies traki,
bet es jūtu pieaugošas dusmas.
Es esmu dusmīga, Olaf!
Viņa man apsolīja, ka darīsim to kopā!
Jā.
Bet es jūtu, ka manī kāpj dusmas.
Paga, tu esi dusmīgs?
Tā šķiet.
Elza atgrūda arī mani, un pat neatvadījās.
Tev ir pamats būt ļoti, ļoti dusmīgam uz viņu.
Un tu teici, ka šis tas nekad nemainās.
Bet tagad viss ir mainījies.
Es zinu.
Bet skaties, es vēl aizvien turu tavu roku.
Jā, tas tiesa, Anna.
Jūtos labāk. Tu tik labi proti uzklausīt.
Neklusini mani. Cik nepieklājīgi.
Nē! Nē!
Milži.
Tie ir tik lieli.
Turies, Olaf.
Centies nekliegt.
Atradu!
Paldies.
Kur mēs esam?
Bedrē bez izejas.
Bet ar baisu, piķa melnu eju.
Nāc, būs jautri.
Ja neiesprūdīsim te uz mūžu, neviens mūs neatradīs,
tevi piebeigs bads, un es padošos.
Bet Elzai noteikti klājas daudz labāk nekā mums.
Tā.
Nē!
Nu protams!
Ledāji ir sasalušas upes.
Atohallana ir sasalusi.
Es tevi dzirdu.
Un es jau nāku.
Es sevī jūtu augam trīsas
Bet ne no aukstuma
Šeit ir kas ļoti pazīstams
Sapnis aizsniedzams, bet nenotverams
Es tevi sajūtu
Kā savu draugu senu
Es tagad ierodos
Un jūtos šeit kā mājās
Mana sirds ir cietoksnis salts
Kas sevī noslēpumus glabā
Arī tevī gail noslēpumi
Taču tev nav jāslēpjas
Parādies!
Es alkstu ieraudzīt tevi
Parādies!
Šis ir tavs laiks
Varbūt tevi esmu meklējusi visu mūžu?
Parādies!
Esmu gatava tev
Sirds izjūt pārliecību
Tā mūždien plosīta
Šeit neesmu es velti
Varbūt tāpēc piedzimu?
Tik citāda un sveša
Uz mani neattiecas dabas likumi
Tā diena pienākusi? Tu mans īstais ceļš
Kas pie atziņas vedīs?
Parādies!
Es vairs nejūtu trīsas
Es neslēpjos
Tāls ceļš ir mērots
Tu - atbilde, ko esmu meklējusi
Jau visu mūžu
Jel parādies!
Vēlos redzēt, kas esi
Ak, tuvojies man
Atver nu durvis
Neliec ilgāk vairs gaidīt
Vēl tikai mirkli
Jel tuvojies man
Atver nu durvis
Neliec gaidīt vairs ilgāk
Vēl tikai mirkli
Tur, kur ziemeļvējš
Tālu jūrā traucas
Kāda upe tek
Pilna atmiņu
Māte.
Kāds, mīļā, tevi mājup sauc
Esmu atrasta!
Parādies!
Savu spēku apzinies
Pārtopi nu
Par kaut ko pārāku
Tu esi tā, ko tā gaidīji
-Visu mūžu -Visu mūžu
Jel parādies!
Sveiki, esmu Olafs. Man patīk silti apskāvieni.
Es tevi mīlu, Olaf.
Aiziet, tev izdosies!
Beidzot stāvu es dienasgaismā
Kā tāds cālis ar pērtiķa seju!
Es neskatījos, kur eju, bet jūtos lieliski.
Princis Hanss no Dienvidu salām.
Es tevi mīlu.
Man tev jāpastāsta par sevi, no kurienes esmu.
Es klausos.
Iduna!
Ko jūs lasāt, majestāt?
Kādu jaunu dāņu autoru.
Karali Runard, piedodiet. Es nesaprotu.
Vectēv?
Mēs dosimies pilnā bruņojumā.
Bet mums nav iemesla viņiem neuzticēties.
Nortuldras cilts tic burvestībām. Viņiem nevar uzticēties.
Vectēv?
Burvestības rada varenības ilūziju. Augstprātību.
Mudina nepakļauties karaļa gribai.
Tā nav taisnība.
Tu vienkārši baidies.
Bailēm nedrīkst uzticēties.
Dambis novārdzinās viņu zemi, un tie būs spiesti vērsties pie manis.
Viņas skaņās gremdējies
Bet ne pārāk dziļi, citādi noslīksi
Viņi ieradīsies apskatīt dambi.
Un mēs zināsim viņu skaitu un spēku.
Jūs uzņēmāt mūs, un mēs tagad uzņemam jūs,
mūsu kaimiņus un draugus.
Karali Runard, dambis ne tikai aiztur mūsu ūdeņus.
Tas kaitē mežam.
Nogriež ziemeļu...
Neapspriedīsim to šeit.
Satiksimies uz fjorda. Iedzersim tēju.
Atradīsim risinājumu.
Nē!
Anna!
Kuru laimīgo eju izvēlēsimies?
Dambis novārdzinās viņu zemi, un tie būs spiesti vērsties pie manis.
Karali Runard, dambis kaitē mežam.
Elza to atradusi.
Kas tas ir?
Patiesība par pagātni.
Tas ir mans vectēvs.
Viņš uzbrūk Nortuldras vadonim,
kurš ir bez ieroča.
Dambis neapliecināja pamieru.
Tas ticis celts ar viltu.
Bet tas ir pretrunā ar Arendelas vērtībām.
Tā ir, vai ne?
Es zinu, kā atbrīvot mežu.
Es zinu, kas darāms, lai labotu netaisnību.
Kāpēc saki to tik skumīgi?
Mums jāsagrauj dambis.
Bet Arendela applūdīs.
Tāpēc visi no turienes tika aizvesti.
Lai pasargātu no neizbēgamā.
Vai tu esi bēdīga?
Derētu paskatīties no gaišās puses, Olaf.
No gaišās puses?
Bruņurupuči prot elpot caur dibenu.
Un es redzu izeju.
Es zināju, ka varu uz tevi paļauties.
Ejam, Olaf. Elza jau droši vien dodas atpakaļ.
Satiksim viņu un...
Olaf?
Kas tas?
Tu jūties labi?
Es putu?
Pagaidi. Nē.
Nē, nepareizi.
Es sadalos pārslās.
Burvestība manī gaist.
Ko?
Elzai neklājas labi.
Man šķiet,
ka viņa aizgājusi par tālu.
Nē. Nē.
Anna?
Man žēl.
Turpmākais tev būs jāpaveic vienai.
-Labi? -Pagaidi.
Nāc.
Es tevi turēšu.
Tas ir labi.
Klau, Anna?
Es iedomājos kaut ko, kas nemainās.
Kas tas ir?
Mīlestība.
Silti apskāvieni?
Man patīk silti apskāvieni.
Es tevi mīlu.
Olaf? Elza?
Ko man tagad iesākt?
Jau agrāk sastapos ar tumsu
Taču ne tik melnu
Tik aukstu, tukšu un bezjēdzīgu
Agrākā dzīve ir beigusies
Gaisma izdzisusi
Sveika, tumsa
Esmu gatava padoties
Es akli sekoju tev
Tā bijis vienmēr
Taču šoreiz tevi atrast nespēju
Šīs bēdas ir tik smagas
Tās mani dzelmē velk
Tomēr sīka balss
Manī ierunājas klusi
Tu esi pagalam
Cerības nav
Bet ceļš iesāktais ir jāturpina
Jādara tas, ko liek sirdsapziņa
Vai pēc nakts tumšās uzausīs rīts?
Es vairs nezinu, kam lai ticu
Nav virziena Esmu viena
Tu biji mana Rīta zvaigzne
Kā lai kājās ceļos
Ja nav tevis, pie kā traukties?
Jādara tas, ko liek sirdsapziņa
Es speru soli
Vēl vienu
Neko vairāk nespēju
Jādara tas, ko liek sirdsapziņa
Labāk nedomāšu uz priekšu
Sajūta tik nepanesama
Tikai vienu elpas vilcienu
Tikai vienu soli
Pieņemt nākamo lēmumu To es varu!
Es iešu cauri šai naktij
Tumsā taustoties uz gaismu
Jādara tas, ko liek sirdsapziņa
Ko atnesīs nākamais
Saules lēkts?
Kad zināšu ka nekas vairs nebūs kā agrāk
Tad nolemšu
Sadzirdēt tās saucienu
Un tad darīšu
ko liek sirdsapziņa
Mostieties!
Jā, labi.
Noķeriet mani! Aiziet!
Nāciet šurp!
Pareizi. Nāciet vien.
Nāciet vien!
Tas derēs.
Šurp, zēni!
Ko?
Nē. Viņa tos vilina uz dambi.
Kristof!
Esmu te. Kā varu palīdzēt?
-Nokļūt pie dambja. -Labi.
Paldies.
Aiziet, aiziet!
-Palīdzi tikt augšā! -Tiksimies otrā pusē!
Leitnant Matias.
Augstība, ko jūs darāt?
Dambis jāsagrauj.
Tikai tā var kliedēt miglu un atbrīvot mežu.
Bet mēs zvērējām sargāt Arendelu.
Tai nav nākotnes, kamēr nelabosim situāciju.
Karalis Runards nodeva visus.
Kā jūs to zināt?
Mana māsa atdeva dzīvību par patiesību.
Lūdzu.
Kamēr nav miris vēl kāds.
Uzmanieties!
Iznīciniet dambi! Aiziet!
Metiet laukakmeņus!
Pareizi!
-Es viņu noķēru! -Anna!
Turies!
Piedod, ka atstāju tevi.
Izmisīgi vēlējos viņu pasargāt.
Es saprotu. Tas nekas.
Mana mīlestība nav tik vārīga.
Oho.
Paveries debesīs.
Nezināju, ka tās ir tik plašas.
34 gadi...
Pieci mēneši...
Un 23 dienas.
Vai tā tiešām esi tu?
Anna.
Šķita, esmu tevi zaudējusi.
Zaudējusi?
Tu mani izglābi. Atkal.
Tiešām?
Anna, Arendela nav kritusi.
Nav?
Gari vienojās.
Arendela pelnījusi pastāvēt ar tevi tronī.
Ar mani?
Tu rīkojies godprātīgi. Mūsu visu labā.
Vai tu atradi piekto garu?
Tu esi piektais gars. Tu esi tas tilts.
Patiesībā tiltam bija divi gali.
Un mātei - divas meitas.
Mēs to paveicām abas kopā.
Un turpināsim kopā.
Kopā.
Elza! Tu esi dzīva!
Tu izskaties citādāk.
Nogriezi matus vai kas tamlīdzīgs?
Kas tamlīdzīgs.
Anna, es vēlos tev ko vaicāt.
Labi.
Vai vēlies uzcelt sniegavīru?
Ko?
Labi, ka ūdenim piemīt atmiņa.
Anna.
Elza!
Kristof un Sven!
Jūs visi atgriezāties!
Man patīk laimīgas beigas.
Pieņemu, ka viss beidzies.
Vai arī nāves briesmas tagad būs ikdiena?
Nē. Viss ir galā.
Kaut kas tomēr palicis neizdarīts.
Anna, tu esi visneparastākais cilvēks, kādu esmu saticis.
Es mīlu tevi no visas sirds.
Vai kļūsi par manu sievu?
Jā!
Arendela ir neskarta.
Ko?
Atohallana ir skaista.
Sveiks.
Zini, tu šeit iederies.
Esmu zvērējusi kalpot Arendelai.
Par laimi, tagad es zinu, kā.
Joprojām nesaprotu, ko nozīmē "pārvērsties",
tomēr jūtu, ka mežs mūs visus ir izmainījis.
Sagaidiet viņas majestāti Arendelas karalieni Annu!
Sveiki. Labdien.
Sven, tu jauki izskaties.
Manu dieniņ! Olaf!
Droši vien abpusēji.
Apburoši.
Jūsu majestāte.
Kristof.
Jūs saposāties manis dēļ?
Svena ideja.
Vienu stundu būšu šādā paskatā.
Tas nekas. Tu man patīc ādas apģērbā.
Tu izturēsi stundu? Neciešami!
Ko neizdarīsi mīlestības dēļ?
Kā sauc šo trako burvestību?
Fotogrāfija.
Mēs labi izskatāmies.
Halima. Ģenerāli Matias.
Jūsu majestāte. Tūlīt atgriezīšos.
Tikmēr papriecājies par mūsu fotogrāfiju.
Es pajokoju.
-Kā man sokas? -Fantastiski.
Mūsu valstis un tautas savienotas mīlas saitēm.
Sveika, Brāzmiņ. Tev patīk?
Vai neiebilsti? Vēlos nodot ziņu māsai.
Paldies.
"Piektdien mēmais šovs. Nekavē.
"Neraizējies, Arendelai klājas labi.
"Turpini rūpēties par mežu.
"Mīlu tevi."
Es mīlu tevi, mās.
Brāzmiņ, dosimies izjādē. Nāksi?
Esi gatava?
Tūlīt pat parādies!
Elza, esi patiesa.
Es tāda būšu, māt.
Elza ir mirusi.
Olafs pagalam.
Anna raud.
Tad notiek virkne piemirstu notikumu.
Taču man bija taisnība.
Ūdenim piemīt atmiņa, un tāpēc...
Esmu dzīvs!
Un jūs tāpat.
Esam dzīvi!
Labs stāsts.
Subtitrus tulkoja: Gundega Gulbe