- קלאוד 9 סופרסטור -
וזה הכול הבוקר.
רק תזכרו להישמר ממאהבים דחויים.
נרצה לשבור את רצף דקירות הנקמה
בחג האהבה הזה.
יש שאלות?
אנחנו לא שומעים מה אתה אומר. - מה?
אנחנו לא שומעים מה אתה אומר!
סליחה. קשה לי לשמוע אתכם בגלל הציפורים.
אולי דינה לא הייתה צריכה להביא ציפורים מלוכלכות ורועשות.
הציפורים סובלות מחרדת פרידה חמורה.
מה אני אמורה לעשות? להשאיר אותן לבד בבית?
כלומר, באופן מסורתי, זה מה שעושים עם חיות מחמד.
אם דינה יכולה להביא את הציפורים,
אשמח להביא את החתול שלי. הוא חולה מאוד בדיזנטריה.
זה מטורף. יש פה ריח של התחת של סם הטוקן!
אם אתה אוכל משהו עם פירות, זה לא אומר שלתחת שלך יש ריח פירות.
אצל ציפורים דווקא כן.
פירות יער קטנים עוברים דרכן כמעט ללא עיכול.
בסדר, יופי של פגישה, חברים!
מה? - מה?
- סופרסטור -
שימו לב, לקוחות קלאוד 9, היום אנו מהללים את ולנטינוס הקדוש,
כומר שהכו אותו, רגמו אותו באבנים, גררו אותו ברחבי העיר וערפו את ראשו.
יש האומרים שהצבע האדום מייצג את שלוליות הדם סביב גופתו.
הנחה של 15 אחוז על דובים חמודים.
מה את קונה לי לחג האהבה?
היום חג האהבה? - לא קנית לי שום דבר?
יש לכם כרטיסי ברכה לחג האהבה בשביל אשתי
שהם זולים יותר מזה?
זה עולה דולר, אז לא.
לא משנה. אשלח לה הודעה וזהו.
מרגישים את האהבה באוויר.
נו, באמת! אל תהיי צינית. זה יום גדול.
זה חג האהבה הראשון שלנו כ...
יוצאים?
לא ממש מילה טובה למערכת יחסים בין מבוגרים.
לא, "חבר וחברה" נשמע כאילו אנחנו בכיתה ח'.
"מאהבים" זה מגעיל.
שותפים?
מה אנחנו, לסביות עם בעלות משותפת על חנות נרות?
נקודה הוגנת.
החתיכה העיקרית שלי? - אל תגיד את זה שוב.
לא? - לא.
לא אהבת, חתיכה עיקרית? - לא, חתיך עיקרי.
תני לי חתיכה. - כמה עולה
פתק דביק אחד? אני לא צריך את כל החבילה.
זה לא עובד ככה.
אם אין לכן תוכניות,
אני הולכת למסיבת אנטי חג האהבה הערב עם כמה סטודנטים.
אמורים להיות המון בחורים, וכתוב בעלון
שיסכימו להכניס כל אחד. - אני אבוא.
ג'רי שוב עובד מאוחר הערב,
אז אני לבד. - וואו, שוב.
מוזר שמסובב שלטים עובד בשעות כאלה.
אני יודעת. - סנדרה?
יש לך תוכניות הערב?
לא.
אני לא יוצאת עם אף אחד,
אז פשוט אשב לבד בדירתי הקטנטנה.
כל כך עצוב. - נכון?
היי, דינה?
אני לא יודעת מה את חושבת שראית אותי ואת ג'רי עושים בסופת השלג.
אני יודעת מה ראיתי.
זה נראה כמו פו הדוב עם הראש שלו בתוך מלכודת הדבש.
מה שקרה זה ששפכתי קפה על המכנסיים,
אז הסרתי אותם כדי שיתייבשו, וג'רי בא לעזור,
אבל הוא מעד ונפל לכיוון המפשעה שלי, אז...
תפסיקי, בבקשה.
לא אספר לאף אחד על הרומן הקטן שלכם.
בסדר, תודה. אני שונאת סודות.
אבל הסודיות גרמה לזה להיות עוד יותר סקסי.
לא. זה מגעיל.
הוא בא אליי בכל ערב,
ולפעמים אנחנו מכינים לזניה ביחד
וכל אחד אוכל אותה מהגוף של השני.
אליאס, אני צריכה שתנקה את הקיא
שיכסה את שירותי הנשים
בעוד שלוש דקות בערך.
תמשיכי.
כולם רגועים. בלי קשר עין.
נראה שאתה עובד ממש קשה כדי לקנות צ'יפס.
לא ארשה לציפורים מטומטמות
למנוע ממני לאכול טאקיס בבוקר.
אתה יודע שאנחנו מוכרים טאקיס בחנות, נכון?
כן.
אבל אני אוהב את השקיות הקטנות שיוצאות מהמכונה.
אני אוהב ללמוד על הטקסים הקטנים שלך.
אז אתה רוצה ששאיין תקעקע את הפנים של אמא שלך על הגב שלך
כמתנה לאמא שלך?
כן, רציתי ללכת למקעקע מקצועי, אבל אי אפשר להשיג תור
במכון קעקועים בחג האהבה.
אל תדאג, המדריך שלי אומר שאני הכי טובה בכיתה.
המורה שלו הוא זה שקעקע את הגב של סטיב או.
סליחה, עדיין לא התגברתי על זה.
אתה רוצה קעקוע של אמא שלך, בשביל אמא שלך, בחג האהבה.
למה? - כי אני הבחור המיוחד שלה,
והקעקוע יפתיע אותה
כשהיא תגרד לי את הגב בזמן שאירדם.
אל תגרום לזה להיות מוזר. - כן, זה מוזר בגללי.
איזה סוודר גורם לי להיראות יותר כמו אב נבון,
צבע פחם או צבע עשן?
לדעתי הפחם.
זה העשן.
דינה צודקת, את לא מבינה באופנה.
בסדר. למה אתה צריך אותם?
אני מצלם סרטונים של עצמי כדי שרוז תצפה בהם
כשאני לא בבית, כי אני עובד פה 16 עד 19 שעות ביום,
אז אני מפספס הרבה זמן איתה. - רגע, מה... למה?
למה אתה עובד כל כך הרבה שעות?
אני מגיע לכאן בסביבות 4:00
כדי להסתובב בחנות,
ואז יש יום עבודה, ואחרי הסגירה,
לוקח לי שעתיים להכין את התסריט שלי לפגישה בחדר האוכל בבוקר למחרת.
ההערות האלה מוכנות מראש?
לא, אני פשוט ממציא את כל זה על המקום.
נו, באמת, איימי.
זהירות.
אני נזהר. אני לא צריך שתגיד לי להיזהר.
בסדר, קדימה.
יפה מאוד. - בסדר.
הטריק הוא לשמור על ידיים יציבות.
התכוונתי להיות מנתח, אבל...
אוי, לא! - וואו!
לא. אופס. לא. - אה...
לא. תפוס את הציפורים! - אני יודע!
לא תודה, לא תודה, לא תודה.
רגע, די! לא!
לא, חכו.
הציפורים השתחררו! תנעלו את הדלתות!
הן בורחות! תסגרו את הדלתות! עוד לא מאוחר מדי!
אלוהים! לא!
אל תיתנו להן לברוח!
אלוהים! - תחזרו!
לא! הדלתות! בבקשה!
התינוקות שלי!
לא!
סבסטיאן! איפה אתה?
קוקטריס!
אני פה, מותק!
ציפורי!
ממש עצוב לי בשבילה.
ככה זה גם עם ילדים. אתה יכול להיות ההורה הכי טוב,
ויום אחד אתה שוכח לנעול את הכלוב, והם נעלמים.
אני לא כולאת את הילדים שלי בכלובים. זה...
זה היה גארט, לא דינה.
מה? - כן, בטעות.
הוא רצה טאקיס. היית צריכה להיות שם כדי להבין,
אבל בכל אופן, הוא פתח את הדלת, והציפורים פשוט התעופפו החוצה.
אלוהים. - כן.
היי, אתם יכולים להפסיק להתגפף לרגע אחד
ולעזור לי לקרוא לציפורים שלי? - כן, בטח.
חג אהבה שמח.
חשבתי שאת לא יוצאת עם אף אחד.
זה לא... זה סוג של... זה מסובך.
למה את צוחקת?
נזכרתי בפעם ההיא
שרצית שכולם יחשבו שיש לך חבר,
אז שלחת לעצמך עוד ועוד מתנות לחג האהבה מג'ף.
לא שלחתי את זה לעצמי. - יש כרטיס ברכה.
לא, רגע. לא. - "לסנדי דובי שלי, באהבה...
אנטוניו לזניה."
זה שם כל כך ייחודי, והוא נשמע כל כך אמיתי.
הוא בטח איטלקי. נשמע איטלקי.
כן.
זה ספר שסבתא סטורג'יס נהגה להקריא לי
כשהייתי קטן. הוא נקרא "אתה מסוגל".
"ג'ימי רוצה להיות אסטרונאוט ולהטיס רקטה לחלל.
אתה מסוגל, ג'ימי!
פולי רוצה להיות אשת אסטרונאוט
ולשמור על הסדר בבית כמו שג'ימי אוהב.
את מסוגלת, פולי."
וואו, לא קראתי את זה הרבה זמן.
מה עוד יש?
"סם הגמד הולך לאפריקה השחורה", לא.
"לומדים להכיר את המלוכסנים"?
אוף! אלוהים! לא מתרגלים לכאב הזה!
אבל הכול שווה את ההבעה שתהיה לאמא שלי
כשהיא תוריד לי את החולצה. - לגמרי!
אתה יכול לחכות רגע?
יש לי משהו להגיד למטאו לפני שאשכח.
פישלתי. - על מה את מדברת?
הקעקוע של מרקוס. הוא הרבה יותר קשה ממה שחשבתי.
חשבתי שאת לומדת. - כן, אבל עד כה,
קעקעתי רק אשכוליות,
וחשבתי שזה יהיה אותו דבר, אבל לא!
העור עיסתי ומדמם.
אחותי, אל תהיי כל כך קשה עם עצמך, טוב?
זה בטח לא כ"כ נורא...
מה? - זה פשוט...
כל כך מדהים.
אמא שלך דוגמנית?
משהו כזה. היא לבשה את חליפת הקמע של פרדבירד בשביל הקרדינלס.
רואים.
וואו, זה הרבה. - כן, מה דעתך?
הורדתי את הכרזה של הילד הנעדר,
אבל בשלב זה...
- אבדו -
טעיתי כשהשארתי אותן בכלוב הזול עם המנעול המחורבן.
לכן מקומות עבודה זקוקים לכלובי ציפורים ייעודיים ומאובטחים.
דינה, את לא יכולה להאשים את עצמך. - זה מתוק מצידך,
אבל עליי לקחת אחריות על מה שעשיתי.
הרשיתי לציפורים שלי להימלט,
ואני צריכה לחיות עם זה לשארית חיי.
לא, דינה... - לא, זה בסדר.
זה בסדר. אני כבר מתרגלת לתחושה.
זו תחושה של... כרסום צורב
במעמקי נשמתי.
זה ספציפי מאוד.
נגמרו לי העלונים.
אני מרגיש אשם על הציפורים.
בסדר. - אני פשוט...
צריך לדבר עם חבר.
אני חבר, אז תרגיש חופשי לדבר.
זה פשוט הדבר הכי נורא שאי פעם עשיתי,
ואין לי מושג מה דינה תעשה אם היא תגלה שאני עשיתי את זה.
תקשיב, אתה לא צריך לדאוג לגבי זה, טוב?
כי אני לא אספר לה.
זה סוד שנשאר בין חברים.
לא, אני יודע שאני יכול לסמוך עליך.
זה לא שתרוץ
לספר לאיימי או משהו כזה.
גם איימי.
כמובן, גם איימי. אף אחד לא צריך לדעת.
לא סיפרת לה, נכון?
היי! חיפשתי אותך. - חיפשתי אותך.
לא אמרת לדינה שום דבר לגבי גארט, נכון?
לא, אבל חייבים לספר לה. - לא, למען האמת, אי אפשר.
לא. אנחנו חייבים.
היא חושבת שהיא שחררה את הציפורים.
כן, בסדר, וזה מבאס,
אבל לא הייתי אמור לספר לך מלכתחילה,
אז עכשיו אסור לך לספר.
סליחה, אני אמורה לתת לה להמשיך
לייסר את עצמה כשזה לא באמת היה באשמתה?
בדיוק. - לא! אני לא יכולה.
איך אני אעשה את זה? - תעמידי פנים שאת לא יודעת.
אבל אני יודעת. - לכן אמרתי, "תעמידי פנים".
סליחה,
יש על כרטיס הברכה הזה צפרדע ודוב שמתנשקים.
טוב מאוד, כן. - מה הלאה?
קנגורו וכריש מקיימים יחסי מין אנאליים?
בושה.
וואו.
איך הולך?
זה... טוב.
זה ממש הופך למשהו.
צריך עוד דיו.
מה לעשות? - את לא יכולה לכסות את זה?
כן, בטח.
פשוט אהפוך את זה למגבעת ואקעקע את הפנים של אמא שלו מתחת,
וככה היא תיראה כמו קוסמת, מה אתה אומר?
מעולם לא דיברת איתי בסרקזם. זה לא מוצא חן בעיניי.
קשה לראות את זה, מה? - כן, זה נורא.
הלוואי שהיינו יכולים לעשות משהו למענה
שיגרום לה להאשים את עצמה פחות.
כן, הלוואי.
היי, על מה אתם מדברים, טיפשונים? על דברים?
שום דבר. - דינה.
דינה? מה אמרתם לגבי דינה?
שום דבר, פשוט הייתי רוצה לדעת איך הציפורים שלה ברחו,
כי היא חושבת שהיא אשמה.
היא כנראה אשמה, ממה שידוע לנו.
כן, אף אחד מאיתנו לא היה שם.
לא.
סיפרת לה, נכון? - לא.
כן, הוא סיפר. - איימי.
אחי, סמכתי עליך! - אני סמכתי עליה!
טוב, שניכם פישלתם.
מה איתך? - מה אני עשיתי?
- בית מרקחת -
"השאירי את אור האהבה זורח
בעינייך הנאמנות"
כמה עולה לה לתחזק את זה?
זה כל כך עצוב. אני מתה על זה.
"תני לי לקרוא לך מותק
אני מאוהב בך"
מה את עושה?
כבר לא אצטרך את הדברים האלה.
אולי הן עוד יחזרו.
לציפורים יש חוש כיוון מעולה, לא?
הן לא יודעות איפה החנות. אולי הן כבר בחצי הדרך למקסיקו.
בהנחה שהן לא התעופפו לתוך מנוע סילון או תחרות חץ וקשת
או חלון שקוף מאוד...
וכל זה באשמתי. - תראי, דינה, בעצם...
אבל אולי ייתכן
שהן ימצאו את הדרך חזרה לדירה שלי.
באמת? - כן. כלומר,
אולי חלק מהן מצאו את דרכן, והשאר עקבו אחריהן.
זה אדיר. בואי נבדוק עכשיו.
באמת אכפת לך מזה, מה?
אין לך מושג. קדימה, בואי!
כשגבר ואישה נכנסים לחדר שינה עם אלוהים,
והם...
מגיע רגע של...
בין... שהוא קדוש ו...
לא!
וואו, זה בהחלט משהו.
זו עבודה בהתהוות. - את חושבת שאמא שלי תופתע?
כן, היא תהיה המומה.
היי, ג'ונה, רוצה לראות איך אמא שלי נראית על הגב שלי?
לא, תודה. אני עסוק.
דרמה. - תסלחו לי.
בסדר, בואי נמשיך.
אלוהים! למה?
אתה באמת כועס עליי?
קצת, כן.
טוב, גם אני לא ממש מרוצה ממך.
יופי, תהיה ארוחת ערב מרגשת לכבוד חג האהבה.
אתה לא יכול לצפות ממני שאהיה בצד של גארט ולא של דינה.
ציפיתי ממך שתהיי בצד שלי ולא של דינה.
למה? כי אתה החבר שלי?
כן, פחות או יותר. ככה זה עובד. - לא בשבילי.
יופי! אז אם את כל כך אוהבת את דינה,
אולי תלכי לארוחת ערב איתה הערב במקומי?
יופי, תהיה זבל. - בחייך.
ברור שאני אוהבת אותך ולא את דינה. - גם אני אוהב אותך,
אבל זה לא קשור לנושא שדיברנו עליו.
ואני די בטוח שאמרנו שאנחנו אוהבים זה את זה.
כן, אני יודעת מה אמרנו!
אני שמח שאת מקשיבה.
פורטובלו! סקווידלדי!
ראסל קרואו, איפה אתם?
תעקבו אחרי הקול שלי! - גארט, זה בסדר.
הן נעלמו.
לעזאזל!
וואו, אתה טרוד לגבי זה כמעט כמוני.
כן, אני מת עליהן.
אני מניחה שאצטרך להתרגל להיות לבד.
לא, דינה, את לא לבד. כלומר...
אני פה. - תודה.
אתה חבר טוב מאוד.
לא, אני לא.
תראי, דינה...
אני צריך...
אני מניח שרציתי...
רציתי לתת לך את זה.
למה אתה נותן לי 17 דולר?
כי חשבתי שאת זקוקה להם.
וואו, אתה מלא בהפתעות.
תודה.
את יודעת מה? לא, תראי, זה העניין. זה לא מה ש...
דינה, מה את עושה?
אני פשוט לא רוצה לחשוב על הציפורים עכשיו.
אתה בקטע, נכון?
כן. - בסדר.
אתה פשוט לא מתפשט.
זה מחרמן אותי. - זה חדש. סקסי.
תודה.
לא רק על הסקס, אבל... כלומר, הוא היה סביר.
בטח. - כלומר...
תודה על כל התמיכה.
תמיד נתמוך זה בזה, מה?
כן.
כלומר, הוא היה טוב יותר מסביר. הוא פשוט לא היה מעולה.
אתה יודע, הוא היה בסדר.
אילו היה מדובר בארוחה, הייתי אומרת, "טוב, סיימתי".
אתה יודע?
האם גמרתי? בטח.
זה טעים.
אני חושבת שברגע שאסיים, אהיה מוכנה לסיבוב השני.
אתה בטח סובל מכאבים עזים כרגע,
אז אתה לא רואה אותו כמו שצריך.
זה נכון.
אם היית יכול לראות אותו מהזווית שלנו, הוא היה אפילו יותר טוב.
כן, והסיבה לכובע
היא שאימהות בימינו צריכות לחבוש כל מיני כובעים,
או כובע אחד גדול.
מה אמרת?
מה עשית לי?
מה? - סליחה.
מה עשית לי?
אז, לסיכום,
שחררת את הציפורים של דינה לטבע,
הרשית לה להאמין שזאת הייתה אשמתה,
שכנעת אותה לחזור לדירה שלה,
ואז שכבת איתה תמורת 17 דולר?
פעמיים, שכבנו פעמיים. - מה הבעיה שלך?
פשוט רציתי טאקיס, אתם מבינים?
צ'יפס מטורטייה מגולגלת, קצת טעם בבוקר,
ואז הכול הסלים. - אתה יודע, כחבר שלך,
אני מבקש שתחשוב על חלקך במה שקרה, שהוא הכול.
הכול קרה באשמתך. - כן.
אתם צודקים. אספר לה.
יופי. - לא!
בשום פנים ואופן לא! אסור שהיא תדע שום פרט אף פעם.
את אמרת שהוא צריך לספר לה.
כן, קודם!
לפני שהייתי החברה שעמדה מנגד
בזמן שרוצח הציפורים שלה שכב איתה מתוך רחמים
ברגע הכי שפל שלה. בשום פנים ואופן לא, אדוני!
היא לא תדע מזה! - רגע,
אני אמור לשמור את זה בבטן כל החיים?
אני לא יכול לחיות עם אשמה כזאת. - חבל!
תמצא דרך.
אם כבר אנחנו פה...
אמרנו שאנחנו אוהבים זה את זה, אז זה די מגניב.
אעדכן אותך על הפרטים אחר כך.
סנדרה, את בטוחה שאת לא רוצה לבוא למסיבה?
יהיו שם מלא בולבולים.
זה נשמע ממש כיף, אבל לא, תודה.
תביני את הרמז, ג'סטין.
ברור שיש לה תוכניות גדולות הערב עם אנטוניו לזניה.
אם את רוצה לעלות על בולבול, תתקשרי אליי.
כדאי שיהיה אוכל במסיבה הזו.
אמרו לי שאני צריכה להביא פיצות.
אני ממש שונאת אותה.
גם אני, סנדי דובי.
רוז, אני כל כך מצטער שלא יכולתי להגיע ליום חתונתך,
אבל אני כל כך מאושר בשבילך ובשביל בעלך...
או... אשתך או רובוט המין שלך. אני לא יודע איך נראה העתיד.
פשוט אל תחזרי על הטעויות שלי, את יודעת?
אל תבלי את כל הזמן שלך בעבודה ואל תפספסי את הרגעים היקרים האלה.
לו יכולתי לחזור בזמן ולעשות הכול מחדש, אני...
נראה לי שסיימתי להיות המנהל.
אז לאן הולכים לארוחת ערב? - זו הפתעה.
האם זו מסעדת הטאפאס שאני אוהבת? זו מסעדת הטאפאס שאני אוהבת.
אתם יוצאים? - כן, הולכים לארוחת ערב.
זה נשמע כיף.
הייתי באה איתכם אבל צריך לטפל בציפורים,
ובתרופות שלהם ו...
וואו, אני מניחה שאני כבר לא צריכה לטפל בכל זה.
אתם יודעים מה? אני יכולה לבוא איתכם.
כן, טוב... - וואו, זה מושלם.
אז לאן אנחנו הולכים?
מסעדה ליד כביש 44 בשם "חבית ומרווה",
בסגנון צלחות קטנות של טאפאס.
לא מתאים לי. אין מספיק אפשרויות טבעוניות.
אני מכירה מכולת שיש בה שולחנות,
ככה כל אחד יהיה בשלו.
או ש... אכלתם פעם בסופר טופו?
זה לא מדהים, אבל לא צריך להזמין מקום.
תמיד ריק שם. כלומר, זה מסריח,
אבל מתרגלים לזה תוך כדי הארוחה.