Jane... Mår du bra?
Ja, jag mår bra.
-Minns du vilka vi är? -Givetvis.
Vad hände? Jag minns bara att vi jagade Ivy.
Hon detonerade en av ZIP-bomberna.
Du spärrade in dig själv för att innesluta den.
Vänta... Blev jag zippad igen? Hur kan jag minnas er alla?
Under jakten har jag jobbat med ett starkt motgift om vi skulle drabbas.
Du fick en dos för en timme sen och det tycks ha fungerat.
-Fick vi tag på Ivy? -Nej, men vi fick tag på bomberna.
Varenda polis i USA jagar henne nu. Vi kommer att hitta henne.
Dr Horne ska ta lite prover för att se till att allt är normalt.
-Tack. -Det var enastående gjort.
Ni räddade oss alla från ett kaos som nog ingen kommer att kunna greppa.
Presidenten bad mig att framföra nationens tacksamhet.
Ingen orsak, kan ni hälsa nationen. Vi är bara glada att vara tillbaka.
Utan sina bomber tror vi att Ivy tänker fly landet.
Jag stoppar er där. Jag har informerats.
Rich har talat med några kontakter på darkweb.
-Vi har inget konkret än... -Kurt. Vi har satt våra bästa på det.
-Vi är era bästa. -Inte nu längre.
-Jag förstår inte... -Vi får inte tillbaka våra jobb.
Ni har fått utstå mycket, men det har FBI också.
Det här kontoret har haft sin andel av tumult och förtal.
Vi behöver en omstart. En ny chef, en ny början.
Och för oss innebär det ett avslut?
Jag har talat med federala åklagaren. Hon har godkänt immunitet för er.
Det är faktiskt allt jag kan erbjuda.
Ni får börja om med rena papper.
Men ni får aldrig mer jobba för USA:s regering. Varken FBI eller nåt annat.
-Direktören... -Det är order från presidenten, Kurt.
Jag beklagar. Det är över.
Det är bra. Det är lugnt.
De vill inte ha oss och jag vill inte tillbaka.
Slita i ett fönsterlöst rum, knappt undkomma döden varje vecka?
Nej, tack. Jag kommer inte att sakna det här stället.
-Jag kommer också att sakna det. -Inte sakna det, sa jag.
Jag var lycklig när jag tog mina två sabbatsår.
Det blir nog en omställning för dig, men det är dags att gå vidare.
Hörde du inte? Jag är ju glad över att få sluta.
Jag är visst mer redo att gå vidare än vad du är.
Jag är här rent fysiskt, men mentalt vet jag inte var jag är.
Ska du återvända till Wizardville och tjäna några miljarder till?
Jag kanske startar en välgörenhetsorganisation.
Lära ungar att koda, eller nåt. Jag vet inte.
Har du hört talas om Newtons apparat?
Isaac Newtons apparat som ska omvandla bly till guld? Fantasier.
Min forskning säger nåt annat.
Jag tror att han gömde apparaten från fel personer.
Det låter galet, men jag har hittat ett kryptiskt...
-Jag är med. -Va?
Du vill följa en uråldrig ledtråd för att hitta Newtons guldmaskin.
-Jag är med. -Så du...?
-Det låter jättekul. Var börjar vi? -Antarktis.
-Ni borde se det här. -Det där är inte vårt problem.
Min vän och jag är på väg att dra vidare-
-mot en storslagen serie äventyr som du verkligen måste se...
Nej, det får vänta. Det här är verkligen inte bra.
Jag är ledsen, Kurt. Jag vet att du älskade att jobba för FBI.
Var inte ledsen. Vi fick immunitet.
En ny början. Vi kan åka vart vi vill.
Vi kan bli precis vad vi vill.
Allie och Bethany är äntligen tillbaka i Colorado.
Vi kan åka dit och jobba på att utöka vår lilla familj.
Det låter inte som arbete i mina öron.
Jag... Förlåt. Jag lovar att det inte ska upprepas.
-Vad är det? -Det är illa.
Ivy lämnar inte landet.
-Hon planerar en sista attack. -Va?
Vi hittade godslistan för ZIP- anläggningen. Där fanns 30 behållare.
-Vi hittade bara 29. -Hon kom undan med en ZIP-bomb.
-Vänta... -Flytta på er. Vi måste hantera det.
Mitt team känner Ivy och ZIP-giftet bäst av alla.
Det tar timmar att informera nya agenter. Ni hinner inte.
Om Ivy ska göra ett sista utspel så kommer hon inte att vänta.
Det här kommer att ske fort.
Det här är ingen vanlig legoknekt.
Det är en terrorist fast besluten att skada USA.
Hon tänker detonera bomben i stan och följderna blir apokalyptiska.
Ni måste återinsätta oss.
Ni och ert team får fullfölja det här sista fallet till slutet.
Men ni får inte fria tyglar igen. Nu måste vi spela efter reglerna.
Förstått.
Då så. Vad vet vi?
-Vi vet inte mycket. -Det var här Ivy syntes till senast.
NYPD har stängt varenda hamn, men hon kan vara var som helst.
Hon har allt hon behöver.
Hon kan lämna behållarna var som helst och detonera.
-Vad väntar hon på? -Jag har mina aningar.
Jag har följt Ivys kommunikation via apparaten som Ice Cream gav oss.
Vad betyder det på engelska?
Hon har messat med lokala bombtillverkaren Jesse Thomas.
Hon vill ha ett möte snarast.
Varför då? Hon har redan kemisk bomb.
Hon vill förstärka sprängradien.
Hon har bara en ZIP-behållare, men ihop med rätt sorts sprängmedel...
...får man en smutsig ZIP-bomb och hela stan tappar minnet...
Vi kommer inte att hitta Ivy. Hon är för skicklig, för försiktig.
Men om hon ska träffa Thomas kanske vi kan ringa in hans position.
Jag har den.
Thomas telefon studsar mellan några mobilmaster på Manhattan.
Han är inom en radie på tre kilometer.
Han är här.
-Hur kan du veta det? -Flera flyktvägar vid kris.
Isolerat, men nära flera tätbefolkade mål.
Om jag var Ivy hade jag träffats där.
-Så du vet inte säkert? -Jag säger att det är där de är.
-Det duger för mig. -Nej, nej...
Jag skickar inte ett helt team till en viss plats på ren ingivelse.
Det är hundratals civila där så här dags.
Stärk signalen, ringa in platsen.
Först när vi vet säkert får ni ge er iväg.
Jane. Mår du bra?
Ja... Det är bara huvudvärk. Jag ska be Horne om lite tabletter.
"Ur led är tiden. Ve att jag är den som föddes att den vrida rätt igen."
-Hallå, syrran. -Nej...
Jo. Då står vi återigen på randen av en omvälvande händelse-
-som bara du kan stoppa. Hur många är det nu? Jag har tappat räkningen.
Det är märkligt att du alltid tycks hamna mitt i kaoset.
Förr eller senare måste du väl undra om det är du som orsakar det.
Vilka slåss vi mot idag? Ivy? Dabbur Zann?
Alldeles nyss försökte du sänka det korrupta FBI.
Innan dess var det jag, Hank Crawford, vår mor, Sandstorm.
Innan dess var det också det korrupta FBI.
Jag blir yr när jag tänker på det. Vem är god, vem är ond?
Men inte du, eller hur?
Oavsett malström tappar du aldrig orienteringen.
Vilken tröst det måste vara.
-Är jag döende, och ser dig igen? -Jag skulle anta det.
Det här motgiftet som Patterson tog fram...
-...verkar inte fungera så bra. -Herregud...
Du hade rätt, förresten. Ivy är exakt där du tror.
Hon har snart integrerat sprängmedlet med ZIP-bomben.
Vi måste åka dit nu och stoppa henne.
-Du är inte verklig. -Och jag har inte fel.
Din nya chef, ditt team - de vet inte hur det är att bli zippad.
Det gör vi. Vi måste ställa det här tillrätta.
När började du vänta på tillåtelse?
Du är Alice Kruger, Remi Briggs, Jane Doe.
Du är den enda som kan stoppa henne. Det är alltid bara du.
Vad säger du, syrran? Nu räddar vi alla en sista gång.
-Jag vet var Ivy är. -Självklart.
Men hur? Grigoryan hade rätt.
Jag kan ju inte veta säkert utifrån informationen jag har.
Det är nåt med det som känns så konkret och påtagligt. Så säkert.
Ja, för osäkerhet skrämmer dig.
Livet du har skapat dig kräver att du tar beslut på liv och död hela tiden.
Om du skulle börja tvivla hade du brutit ihop.
Jag börjar tvivla på mig själv nu.
Du pratar också med en död person, vilket kan tyda på sammanbrott.
I ditt arbete är visshet bara ett annat ord för vårdslöshet.
Det ger en falsk trygghet som förblindar dig för verkliga faror.
Det kanske är därför så många kära bara dör omkring dig.
Som jag, till exempel.
-Jag älskade dig aldrig på riktigt. -Är du säker på det?
Där är hon.
-Det tog sin tid. -Vi har väntat på dig.
Vi har de sista underrättelserna du bad om.
-Va? -Vi är redo att gå vidare.
Måltavlan har ringats in.
Alla kameror har slagits ut, precis som du bad om.
-Det har jag inte bett om... -Jo, självklart.
Det är bara du. Tatueringarna, minnesraderingen, Kurt Weller...
-Det är din idé. Din plan. -Nej.
-Du gjorde det mot dig själv. -Jag vet, men... Det var ett misstag.
Det är inget misstag.
Ni tror att ni ska rädda landet-
-och rädda demokratin, men ni är terrorister.
Ni kommer att förstöra liv, döda människor.
Hur många har du dödat, i rättvisans namn?
En bricka gör inte dina handlingar moraliska, bara lagliga.
Jag har försökt att förklara det.
Det finns inga skurkar, inga hjältar, bara olika perspektiv.
-Nej, sluta. Det här är fel! -Vad ska du göra? Gripa oss?
Om du nånsin var en riktig FBI-agent så är du det verkligen inte nu.
-Tasha. Vi har ett problem. -Ivy?
Jane är försvunnen. Hon gick aldrig till läkaren.
-Har du ringt henne? -Den är i skåpet.
Hon ska väl inte jaga Ivy ensam? Hon behöver förstärkning.
Vi åker till koordinaterna hon uppgav och ser vad vi hittar.
Vad de andra än säger så var det inte ditt fel att jag dog.
-Ögonen på vägen nu. -Reade. Jag tappar förståndet.
Eller har du äntligen löst det?
Du hallucinerar, men du behöver inte ha fel.
Du vet vad de är. Du har besegrat dem.
-Det Roman sa, och Oscar... -Det är bara självtvivel.
Är det här?
-Hon är väl här i närheten? -Ja, det är hon.
Hur kan jag veta det? Hur kan jag vara så säker?
Vet du vad som gör dig till en superb agent? Dina instinkter.
Det här är mer än bara instinkter.
Jag har allt jag behöver på katedralen på Ludlow.
Bombkillen är på Manhattan, så triangulering är snårigt.
Thomas mobilsignal studsar mellan skyskraporna och är svårinringad.
Jag kommer att sakna det här. Det kan vara vår sista triangulering.
-Fokusera. -Jag kan vara sentimental...
...och ändå ringa in en signal.
Det sista uppdraget, den stora finalen...
Jag har ringat in kvarteret.
Sista gången jag hör ekot av de där fingrarna-
-i det här onödigt rymliga rummet.
-Jag har den. -För sista gången...
-Har ni nåt? -Thomas är vid Ludlow-katedralen.
Förvånansvärt nära Janes gissning. Var är ni?
På väg. Fem minuter bort.
-Var försiktig. -Jag fixar det.
Är den tillräckligt stor?
Staden kommer inte att förstå vad det var.
Med så mycket ZIP över hela Manhattan lär de inte förstå mycket.
Jane! Tog du med ringarna? De här två har äntligen förstått!
-Förlåt att jag ljög för dig. -Förlåt att jag dödade dig.
Vi gör alla misstag.
-Vad är det här? Vad händer? -En glimt om hur det kunde ha varit.
Din stig är bara en av en oändlig variation av möjliga resultat.
Vi hade lite oflyt, så nu är det bara din hjärna som feltänder-
-och försöker ge dig några lyckliga slut innan den stänger ner.
Vi måste lämna stan! Allt ska med, vi lämnar inga spår!
Du igen?
-Var är Ivy? -Du missade henne precis.
Ni är alla gripna.
Jag trodde att du var ett vapen som vi skapade.
Ett Orionprojekt som vi förlorade kontrollen över.
Det förflutnas synder...
-Ni skapade mig inte. -Det har du rätt i.
Vi smider precisionsvapen. Du är napalm.
Vart du än går sprider du förödelse.
Om man är dum nog att gå för nära blir man alltid bränd till slut.
Det är inte sant.
Jane?
-Vad är inte sant? -Ingenting.
-Vem pratade du med? -Det händer igen. Det är ZIP-giftet.
Du hallucinerar.
Pattersons motgift är faktiskt ganska genialiskt, men dosen är nog fel.
Mängden hon gav dig hade funkat på de flesta-
-men du har utsatts för så mycket ZIP att det inte räckte.
Vi ska bara dosera rikligt så blir det bra.
-Så jag är inte döende? -Med rätt dos...
...så får du ett långt, lyckligt liv.
-Jag ska bara göra i ordning det. -Tack, doktorn.
-Ivy kom undan. Du måste... -Nej. Jag går ingenstans.
-Teamet behöver dig. Åk. -Okej, chefen.
-Hej då. -Hej då.
-Mår Jane bra? -Hon repar sig. Hur går det?
Ivy är försvunnen, Thomas är död och hans gäng tiger-
-men katedralen gav ändå nåt.
Utifrån Thomas anteckningar-
-vet vi att bomben är C4-baserad och cirka 18X29 tum.
Vi hittade även metallspån och granatsplitter som nu är på analys.
Vi har alltså ingenting?
Många brödsmulor, men vi ska lista ut vart de leder.
Vad händer om Ivy detonerar den? Hur många kommer att drabbas?
Det rör sig säkert om hundratals, tusentals dödsoffer efter smällen-
-men följderna av ZIP-giftet är svåra att sia om.
Det handlar om plats, vindstyrka...
-En uppskattning, Rich. -Miljontals.
Miljontals människor kommer att tappa sina minnen.
Herregud...
Då så. Då låter vi bara motgiftet verka.
-Jag ville bara hjälpa dig. -Nej, det ville du inte.
Du manipulerade mig i över ett år.
Nej, jag manipulerade Jane Doe på direkta order från Remi Briggs.
Jag såg till Remis bästa - ditt bästa - hela tiden.
-Jag trodde på uppdraget. -Sandstorm var en terrororganisation.
Vad betyder det? USA:s regering dödade dig nästan i en drönarattack.
Jag räddade dig. Ett beslut som ledde till att min fru dödades.
Vi var överens om att det krävdes nåt drastiskt, en verklig förändring.
-Du syftar på hämnd. -Det var aldrig huvudmålet.
Folk råkade illa ut, men det var bara en oavsiktlig följd.
Våra metoder var hårda, men våra mål var rättfärdiga.
Det tyckte säkert regeringen när de bombade dig - bombade min fru.
Vi skiljer oss inte från dem.
Spökena som du ser som fiender - de trodde sig kunna förbättra världen.
Deras metoder var hårda, men deras mål var rättfärdiga.
-De var ondskefulla. -De lyssnar inte på mig eller dem.
Du kanske får de här drömsynerna-
-för att din hjärna försöker säga dig nåt?
Det är den perfekta platsen att detonera den.
Jag hörde planen. Ivy och Thomas. Det var därför de zippade mig.
Därför visste jag att de skulle vara i katedralen.
Så jag vet var Ivy tänker placera den sista bomben?
Ja, men när de zippade dig blandades den informationen ihop-
-med några av dina djupare och mörkare minnen.
Om du vill skydda ditt nu måste du ta itu med ditt förflutna.
Vi har de sista underrättelserna du bad om.
Vi måste sluta demonisera våra motståndare.
Om vi lyssnar på dem kanske vi kan lära oss av dem.
Vad är det som händer?
Det är Pattersons motgift. Det rensar din kropp från ZIP-giftet.
Nej. Utan hallucinationerna kan jag aldrig återskapa infon.
Ivy är sinnessjuk. Om jag inte stoppar henne...
-Vad händer då? -Då är allt över!
Se dig omkring.
"Mer finns i himmel och på jord, Jane, än filosofin har drömt om."
-Vänta. -Vad gör du?
Jag vet vad som är Ivys måltavla.
-Förlåt, jag... -ZIP-giftet blandade ihop allt.
Ivys avlämningsplats finns inuti min hjärna-
-och jag behöver mer tid att hallucinera.
Du har ingen tid.
Hallucinationerna är ett symptom på giftet som håller på att döda dig.
-Jag skulle ju överleva, sa du. -Ja, om vi ger dig motgiftet nu.
-Och om vi inte gör det? -Då förvärras det.
Ju längre vi väntar, desto mindre chans att du överlever.
Då får det bli så.
Jane! Din näsa.
Vad betyder det här? Borden sa att du försökte säga mig nåt.
Vad menar du? Ditt näsblod?
Nas. Hej...
-Kan du också se henne? -Självklart. Mår du bra?
Ja, jag har bara huvudvärk.
Här är våra NSA-filer om bombkillen. Får jag stanna kvar och hjälpa er?
Tack. Vi behöver all hjälp vi kan få. Följ med till labbet.
-Kommer du? -Ja...
Jag ska bara fixa en grej först.
Bombtillverkaren Jesse Thomas har flera alias.
Craig Blasucci, KK Hawkey, Joe Timbur, och framförallt...
-...Benjamin Paisley Grey. -Schyst team.
Det här använde han för att få jobb på New York Citys stadsplanering.
Han kan ha tillgång till uniformer, fordon, hela tunnelbanenätet.
Vi har testat granatsplittret från kyrkan.
Metallen finns i tusentals material.
Om vi begränsar sökningen till material i offentliga byggen...
...får vi bara några dussin träffar. Kloaker, t-banegaller, trafikljus.
Tur att det finns så få i stan...
Måtten som Thomas lämnade kvar...
Vi utgick från att de avsåg en rektangulär bomb-
-men de skulle även fungera på en cylinderform, eller hur?
Nas, ditt underbara geni.
-Jag fattar inte. -Det gör jag.
Bombens form, metallsplittret, killens jobb i stadens tjänst...
-Åh, nej... -Är det bara jag som inte fattar?
Han byggde om bomben så att den ska få plats i en soptunna.
Hur många soptunnor i stan matchar de dimensionerna?
-Vi ska se. Runt 23 000... -En nål i en höstack.
-Kanske den sista nålen i en höstack. -Snälla, sluta.
-Ska du gripa oss nu? -Nej.
-Så du ansluter dig till oss? -Nej.
Ni försökte göra det rätta.
Skapa en bättre värld, och ändamålen gick före medlen.
Härligt, en föreläsning...
Ni kom aldrig till målet. Ni hade bara medlen.
Liven ni förstörde, förödelsen ni orsakade...
-Remi, i ett krig... -Jag bryr mig inte.
Allt måste inte handla om målet - hur man tar sig dit spelar roll.
Du lyssnar inte på oss...
Ni ska lyssna. Ni får gärna hjälpa mig, men ingen mer får råka illa ut.
-Du kanske råkar illa ut. -Han har rätt.
Ju längre tid det tar, desto större risk att ZIP-giftet dödar dig.
Jag vet. Tänker ni visa mig vad jag kom hit för eller inte?
Kom och ta en titt. Säg vad du tycker.
När vi gör det här kan du bli raderad för gott.
Allt du är, allt du skulle kunna bli kan upphöra att existera.
Jag vet, men det är det enda sättet.
Times Square är den perfekta platsen att detonera den.
Jag vet var bomben finns.
Sprid ut er. Sök igenom alla soptunnor.
Om ni hittar nåt får ni inte orsaka panik.
Rapportera det omedelbart. Uppfattat? Sätt fart.
Så du minns inte exakt var på Times Square?
Den kan finnas var som helst.
Ivy har rätt. Det är perfekt. Mitt i stan, t-banan, många turister.
ZIP-giftet kan spridas över ön på mindre än en timme.
-Vi måste hitta den. -Det ska vi.
Hon kröp ut ur väskan på Times Square.
Ice cream!
Ni skriker, jag skriker, alla skriker efter glass. Ice cream...
Ma'am! Är det här er soptunna?
Jag har den. Jag är på Duffy Square.
Jag ser Ivy.
Hon hade en detonator, förmodligen outlöst!
Ursäkta mig, gå undan. Ursäkta mig!
-Bomben har en reservtimer. -Tasha, utrym Times Square nu.
-Var fan är bombgruppen? -Bra fråga.
-Patterson. Hur ser det ut? -Thomas är skicklig.
Systemet är invecklat, men om vi klipper rätt trådar-
-borde vi kunna desarmera den. Jag behöver tid.
-Du har mindre än tre minuter. -Jag vet!
Kan vi stanna upp och uppskatta skönheten i ögonblicket?
-Fokusera! -Det är nog sista gången...
...hon säger till mig att fokusera under en desarmering.
Hur kunde det bli sent så fort?
-Jag kommer inte att sakna det här. -Jodå.
-Jag också. Vad säger det om oss? -Att vi är grymma och coola?
Vad säger det att jag inte kan föreställa mig ett liv utan det här?
Kan du det?
Nej, inte direkt. Vi kommer på nåt. Det måste vi.
Förra gången vi försökte leva lugnt kom yrkesmördare...
-...och jag levde på flykt i två år. -Andra gången gillt?
Tänk om Roman har rätt?
Jag kanske inte bekämpar kaos utan skapar det?
-Nej. -Tänk om det följer efter mig?
Carter kanske har rätt och jag är napalm. Går napalm i pension?
Roman är död. Carter är död...
...och allt annat ditt undermedvetna brottas med.
Jane, du har gjort mycket gott. Jävligt mycket mer gott än ont.
Du har rätt att vara klar. Det har vi båda två.
Hallå där, Jane... Vad är det?
Jag har inte långt kvar. Jag behöver mer motgift innan det är för sent.
-Vi måste klippa trådarna nu! -Vi har det nästan!
När vi började jobba ihop var vi alltid oense. Nu: i perfekt samklang!
Ni har 30 sekunder. Blå eller gröna?
-Gröna! -Blå!
-Gröna... -Du sa ju blå.
Ja, men du brukar ha rätt.
-Varför sa du blå? -Jag trodde det.
-Men det är de gröna, om du tror det. -Varför sa du då blå?
Vad händer? Jag är på din sida. Vi har typ 15 sekunder.
Varför sa du inte de gröna?
Du är smartare! Det är de gröna!
-Tio sekunder! -Klipp de gröna trådarna!
-Uppfattat! -Samtidigt!
-Fem sekunder. -Är du redo?
-Snyggt jobbat. -Det är vad vi gör.
Eller gjorde, antar jag...
-Hur mår du? -Mycket bättre.
-Dr Horne gav mig motgiftet i tid. -Vilken lättnad.
Jag vet att det är bitterljuvt, men Ivy var er sista lösa tråd.
Jag hoppas att ni känner att ni har fått ett avslut.
Tack...för att ni lät oss fullfölja det här.
Självklart. Ni ska alla vara väldigt stolta över er tid här.
Arvet efter er går inte att matcha, på gott och ont.
Vi tackar er för er tjänstgöring.
-Jaha, det var det... -Det var det.
Det har varit tufft de här fem åren.
Jobbigare än det borde ha varit. Så många glädjeämnen...
...så många sorger.
Jag skulle inte ha överlevt om det inte vore för er två.
Samma här.
-Jag hade klarat mig. -Rich...
Vad då? Jag menar allvar. Jag är en överlevare.
-Jag älskar er. -Jag älskar dig också.
Och...dig...på nåt sätt.
-Så förstör man ett fint ögonblick. -Det kom från rätt mun.
Jag älskar er båda väldigt mycket.
För familjen.
Jag är specialagent Kurt Weller. Jag är ansvarig agent för ditt fall.
-Hur är det med dig? -Bra.
Tror jag. Sorgsen...
...glad. Orolig. Lättad.
-Det låter rimligt. -Då är det väl dags att gå?
Vem säger att vi måste leva ett lugnt liv?
På Times Square sa du: "Sist vi försökte leva ett lugnt liv."
Vårt liv kan bli vad vi gör det till.
Det är dags att skapa nya minnen. Lyckligare sådana.
Nu går vi.
Okej, hör på. Vi har en ledtråd till Jonathan Black och La Hechicera.
Värm upp planet. Vi hade behövt ett team i Jakarta redan igår.
-Varför blir det så? -Vetenskapen.
De är fantastiskt att Kurt och Jane tar hand om alla barn.
Mamma vill ställa saker till rätta. Hon hade det tufft som föräldralös.
-Plus att du togs ifrån henne. -Ja, det också.
Vänta nu. Gör maskinen guld?
-Vi ska bara hitta den först. -Vi är så nära.
Vi upptäckte precis en hemlig grav under ett bortglömt tempel.
-Hej... -Mer potatismos?
-Ja, gärna. -Absolut.
Jag kan ta henne.
Jag måste ringa. Jag granskar en VD som nog har mutat sin älskarinna.
Natasha Zapata, privatdetektiv. Brottslighet sover aldrig.
Inte den där heller. Det blir kanske tre timmars sömn.
-Vad tänker du? -Att vi är lyckligt lottade.
Det är ett mirakel att vi sitter här tillsammans.
En sväng åt fel håll, fel tråd som klipps av...
Det kunde ha gått snett på så många sätt.
I en annan värld nånstans blev den här middagen aldrig av.
-Vi klarade det! -Vi klarade det.
-Jane. Mår du bra? -Ja. Jag mår bra.
Text: Joakim Sandström www.sdimedia.com