Megtörtént események alapján.
Forduljon jobbra, milady!
Köszönöm.
Így ni.
PÁRIZS 1386. december 29.
Figyelem! Figyelem!
Lordok! Lovagok! Főurak!
Valamint minden egyéb rendű és rangú ember!
A mi urunk, Franciahon királyának parancsára...
szigorúan tilos...
halálbüntetés és teljes vagyonelkobzás terhe mellett...
bárki jelenlévő számára fegyvert,
kardot vagy tőrt viselni,
hacsak az illető a mi urunk, királyunk kifejezett engedélyével...
nem rendelkezik.
Mindkét fél küzdhet
lóháton és gyalogosan,
a neki tetsző módon, bármely támadásra és védekezésre alkalmas fegyverrel.
Kivéve az olyan bűbájjal vagy gonosz csalárdsággal tervezett...
és előállított fegyvereket és eszközöket,
melynek használatát minden keresztény számára tilt
a Jóisten és a szent egyház.
Ha a két küzdő fél bármelyike olyan fegyvert
viselne a harctéren, melyet átokkal, bűbájjal,
varázslással vagy más gonosz mesterkedéssel kovácsoltak,
úgy e gonosztevő Isten ellenségeként...
vagy árulóként...
vagy gyilkosként büntettessék meg!
Szorosabbra! Szorosabbra!
Lovagok, készüljenek!
Engedjék őket!
Engedjék őket! Engedjék őket!
AZ UTOLSÓ PÁRBAJ
ELSŐ FEJEZET Az igazság JEAN DE CARROUGES szerint
Gyertek, csapjunk össze!
Mind meghaltok!
A LIMOGES-I CSATA 1370. szeptember 19.
Meghaltok, mint a disznók!
Na, rajta!
Gyerünk, ti semmirekellők!
- Nem nézhetjük tétlenül. - Küzdjetek!
Pierre parancsa, hogy védjük a hidat.
Pokolba a paranccsal! A királyért!
A királyért!
Köszönöm.
Nem fogok bocsánatot kérni azért, ahogy ma küzdöttetek.
Megtiszteltetés volt veletek lenni.
Limoges elesett.
És a bresti kikötőt sem sikerült bevenni.
Az új urunk, Pierre,
ezennel lemond a hadjáratról és hazaparancsol minket.
Hajnalban indulunk.
Igyunk!
A királyra!
Nyilvánvaló, hogy Pierre elégedetlen.
Életeket mentettünk.
De nem Limoges-ban.
Ideje hazatérnünk, barátom.
Meg megmentetted az életem.
Köszönöm!
BELLÊME ERŐD 1377
Ki van a kapunál?
Jean de Carrouges hűbéres.
Az erőd kapitányának a fia.
Kapukat kinyitni!
Megtisztelő, hogy Pierre apád várát választotta a ceremóniához.
Készülnöm kell rá, hogy átvegyem a parancsnokságot apám halála után.
Imádkozom, hogy ez sokára legyen. Apám! Anyám!
Kapitány úr! Milady!
Urak!
Ne várassátok meg urunkat!
Holtomig szolgállak.
Vazallusod leszek és holtomig szolgállak.
Vazallusod leszek, uram, és holtomig szolgállak.
Milord, a vazallusod leszek, holtomig szolgállak.
Uram, a vazallusod leszek, és holtomig szolgállak.
- Ur... - Közelebb!
Uram, a vazallusod leszek.
Fogadom, holtomig szolgállak.
Halljam, kik vagytok?
Én vagyok! Trójai Heléna.
Le Gris.
Jó újra látni, barátom!
Habár most nem csak barátként jöttem.
Jövetelem másik okát eddig elhallgattam.
Beszélj!
Pierre megbízott adósságai begyűjtésével.
Értem.
Már az összes többi bérlőnél jártam a birtokán.
És most...
Hozzám jöttél el.
Hozzád jöttem el.
Ezek az adók katonai védelemre kellenek.
Jól tudod, hogy az ellenség közel van.
Készen kell állnunk.
- Mikor nem harcoltam volna a királyomért? - Kész voltál.
Jobban, mint bárki.
De Pierre többet akar.
Pierre csak...
Azt a pénzt akarja, ami jár neki.
Nincs pénzem.
A dögvész elvitte az embereim felét. Nincs kitől adót beszedni.
- A földjeim alig jövedelmeznek. - A munkák költségei megemelkedtek.
Igen.
A többi vazallus hogy fizetett?
Fizettek, mert megköveteltem.
Értem.
És most nálam követeled ugyanezt.
Beszélek Pierre-rel.
Talán jobb belátásra bírom.
Elmagyarázom a helyzetedet.
Igaz barát vagy.
De nem térhetek vissza üres kézzel.
Persze, hogy nem!
Köszönöm.
Lássuk, mi van kéznél!
- Gondold végig! - Megtettem.
- Ugyan! - De Vienne admirálissal fogok harcolni.
Angolok fosztogatnak a Cotentin-félszigeten.
- A családod elvitte a pestis. - Elesik Alsó-Normandia.
Elragad a makacsság!
Nincs örökösöd.
Ha meghalsz, mindened visszaszáll Pierre-re!
Ez biztos nem kerüli el a figyelmét. Téged jobban kedvel.
- Annyi mindenért érdemes élned! - Miért érdemes élnem?
A nevedért.
Túl becses és híres ahhoz, hogy nemtörődöm módon bánj vele!
Az apád Bellême kapitánya.
Ha meghal, te öröklöd a helyőrséget.
Én meg a barátod vagyok.
Sokan vannak, akik hozzám hasonlóan nem akarják, hogy meghalj!
Nem vakmerőségből megyek e hadjáratra.
Nem csak harcolni megyek.
Hát miért?
Jacques!
Nincs egy...
vasam sem.
Kell a pénz.
NORMANDIA 1380
Éljen a király!
Éljen soká a király!
- Visszatértek! - Siess! Jönnek!
- Hadd segítsek! - Adja csak, uram!
- Forduljon meg! - Kérem, milord!
Emelje fel a karját!
Vigyetek nekik kenyeret!
Oda! Éhesek, hadd egyenek!
Robert de Thibouville.
Kosztot és kvártélyt biztosít nekünk.
De Thibouville?
Nem ő állt az angolok oldalára Poitiers-nél?
De, csak kegyelmet kapott a többiekkel együtt. Immár velünk van.
És velünk is marad, ha jót akar magának. Nyugalom, Jean!
Fedél van a fejünk felett.
Ráadásul...
a borospincéje se megvetendő.
Micsoda szépség!
Ő is a család tagja?
Igen. A neve régebbi, mint a tiéd.
Ő az apja egyetlen leánya.
Jelentős hozomány várományosa.
Urának viselnie kell az após szégyenének foltját.
Ugyanakkor nem hinném, hogy túl nagy szenvedésbe kerülne örököst nemzeni neki.
Isten hozta önöket!
Bátran harcoltak.
- Köszönet a vendéglátásért! Bemutatom... - Jean de Carrouges.
A híre megelőzi önt.
Ahogy az öné is.
Örömömre szolgál, hogy itt vannak.
El is várjuk, hogy támogassa a királyért harcolókat.
Van lecke, amit később tanul meg az ember.
Bemutatom a lányom.
Marguerite.
Maguerite! Az úr Jean de Carrouges főúr.
Milady! Örvendek a szerencsének!
Számomra az öröm.
A hozomány része ez a földdarab is.
A vadászterülettel határos.
Mi van ezzel itt? Fent északon?
Aunou-le-Faucon.
Mint mondtam, a vadászterülettel határos.
Ez a birtokrészt is megkapom.
Feltétlen.
Ámen.
Nagyon irigy ember vagyok, milady.
Ön ma este az enyém. Nem táncolhat mással.
Miként a későbbi estéken sem.
Nincs mitől félnie.
Az az, ott!
A birtok ott kezdődik,
A folyótorkolatnál, és elnyúlik egész a hegyig.
Szóval ez Aunou-le-Faucon.
Úgy volt, hogy a hozomány részét képezi.
Kedves a nőm szívének.
És Pierre egyszerűen neked adta.
Szolgálataim elismeréseképpen.
Teljes káoszban volt a számadása.
Amint rendbe tettem és beszedtem az árendákat,
minden működött, és megfordult a szerencséje.
Ezt kaptam tőle hálája jeleként.
Nem tehetek róla.
A gróf nagylelkű és féktelen.
Vár az estebéd.
Azok a a kertek Aunou-le-Faucon-ban!
Tele volt rózsával és levendulával.
Akkor azokat ültetünk ide.
Emlékszem, apám egy hintát tett fel a legnagyobb fánkra.
Megkeresem a legnagyobb fát itt, és ugyanezt teszem.
Oly szép emlékeim vannak az ott töltött nyarakról!
Nagy kár, hogy Pierre elvette ezt a birtokot az apádtól.
Tudom, hogy hiányzik.
Csak így tudta törleszteni az adósságát.
Pierre meg egyszerűen odaadta Jacques Le Gris-nek ajándékképp.
Minden fegyvernök kap ilyen fényűző ajándékot?
Le Gris többet, mint más.
Ő lett Pierre legfőbb bizalmasa.
Talán Aunou-le-Faucon nem veszett el örökre.
Lehet, hogy nem hagyom ezt annyiban.
Jean!
Szerelmem, vérem ontottam a királyért.
Ismer engem.
Talán nagyobb a hatalmam, mint hinnéd.
Pontosan tudom, mennyit érsz.
Azt a földet nekem ígérték, az arám hozományaként.
A kérvényét elutasították.
A döntés egyenesen őfelségétől, a királytól származik.
Ön Jean de Carrouges, ugye?
Az vagyok.
Mi áll benne?
Az édesapja.
Nyissatok kaput!
Hagyjatok magunkra!
Párizsban voltam, mikor jött a hír.
Az apád békésen halt meg.
Álmában.
Tanácstalan vagyok.
Azt mondják, hamarosan el kell mennem innen.
Arra nem kerülhet sor.
Vállalom a parancsnokságot.
Megtartod a kvártélyod, a szolgákat. Mindent.
Jean, hát nem hallottad?
Nem te fogsz apád nyomdokaiba lépni Bellême parancsnokaként.
Ezt hogy érted?
Miért kellett perelned a grófot egy darab földért?
Csak hogy lenyűgözd az arád.
Azt a földet nekem ígérték. Csak kérvényeztem.
Pierre grófot az ellenségeddé tetted.
Az jogos jussom.
Jog? Nincs itt jog.
Itt csak a férfiak hatalma létezik.
Beperelted, és lett egy hatalmas ellenséged.
Az apád nehéz ember volt, de sok mindent megértett ebből a világból.
De akkor ki kapja meg az apám posztját?
Jó napot!
Ülj le hozzánk, jó uram!
Ma dukál nekünk az ünneplés.
Nem maradok itt, milord.
Nem akarnék megzavarni egy ily alkalmat...
de a becsületem szólásra kényszerít.
Forrt bennem a düh, de jól beszéltem.
Azt mondtam Pierre-nek:
"Hogy tudsz ott ülni, hűbéruramként és azt mondani,
hogy nem vagyok elég férfi a kapitányi ranghoz,
melyet nagyapám és apám töltött be élete utolsó 20 évében?
És nem vehetem át a helyőrség és a Bellême-i erőd parancsnokságát?"
Mit felelt erre?
Ott ült Le Gris,
akit én mentettem meg, Pierre balján,
mint a kapitánya, és nem volt mersze a szemembe nézni.
Gonosz tanácsokkal mérgezi Pierre-t,
a fülébe sugdosva mocskolja a nevem.
Ilyet csak nem mondtál neki.
De igen.
Nemkívánatosak lettünk az udvarnál.
Jean!
Hát legyen.
EGY ÉVVEL KÉSŐBB
Uram!
Jean, képzeld, meghívó érkezett!
A barátod, Jean Crespin meghívott minket.
Első gyermekük születését ünneplik.
Kisfiú lett.
Nahát, ez csodás hír!
Bellême-nek egy éve már.
Megmutathatnánk magunkat, hogy tudják, az igazságtalanság dacára megvagyunk.
Egy egészséges gyermek manapság...
jó ok az ünneplésre.
Tán azt hiszed, hogy megtagadnám Argentan pórnépétől
egy igazi úri hölgy látványát?
Csináltass egy ruhát!
Ezzel elkészültél? Hozzatok még szénát ide!
Örülök, hogy eljöttünk.
Ez csak a javunkra válhat.
Jean! Örülök! Rég nem találkoztunk!
Gratulálok, barátom!
- Ön elbűvölő. - Köszönöm.
Kérem, fáradjanak be!
Bocsásson meg, milady!
- Le Gris! - Carrouges!
Éljen! Bravó! Így kell ezt!
Nincs rosszakarat a király szolgái közt!
- Mindnyájunkra szüksége van. - Úgy legyen! Jól mondod, barátom.
Marguerite, gyere!
Adj egy csókot régi barátunknak! Mutasd meg, hogy nem neheztelünk rá!
Néhány hónap és visszatérek.
Alice és az anyád gondomat viselik majd, de hiányozni fogsz.
Tudod, hogy ebből élek.
Gondoskodom rólad.
És mi van veled?
Nekem megvan mindenem.
És egy gyermek?
Szerelmem.
A jóisten majd elrendezi.
Isten nevében lovaggá ütlek!
Állj fel!
Jean de Carrouges!
A királynak tett szolgálatod elismeréseként.
Csendet!
Isten nevében lovaggá ütlek!
Állj fel!
Jól van, emberek! Készüljetek fel a csatára!
SKÓCIA 1385
Uram!
Miért menekülnek?
A királyért!
Visszatér az urunk!
Jönnek!
Visszatér az urunk!
Itt jön!
Isten hozta, uram!
Uram, te nem vagy jól.
Csak ezt a lázat hoztam haza arról a szörnyű helyről.
Hisz még lovaggá is ütöttek.
Holnap Párizsba megyek.
Egy hétre.
Mit akarsz?
Tartozik a kincstárnok.
De beteg vagy!
Elég erős az úthoz.
Párizsba?
Az három napnyi lovaglás.
Argentanba is megyek.
Jelentést kell tennem Pierre-nek is.
Lovagként csodálni fognak.
És csodálkoznak, kik nem számítottak rá, hogy visszajössz, uram.
PÁRIZS 1386
Jean de Carrouges lovag?
Írja alá itt!
300 arany tallér.
Isten hozta!
Visszavonulok a szobámba.
Jó éjt!
Kedvesem!
Mondd, mi a baj?
Anyám megint perlekedett veled?
Nem.
Hiányoztál.
Én nem hiányoztam?
- Jobban hiányoztál, mint hinnéd. - Feküdjünk le az ágyba!
Mi az? Mi baj, szerelmem?
Míg távol voltál, az egyik nap...
anyádnak dolga akadt Saint Pierre-ben.
Igen.
Magával vitte a szolgálókat, és így én egyedül maradtam itthon.
Alice-t sem hagyta itt? Egyértelműen megmondtam...
Az összes szolgálót elvitte.
Röviddel ezután egy férfi jött váratlanul.
Ismertem őt, így hát beengedtem.
De nem egyedül érkezett.
Az az ember rám támadt.
Leszorított a földre, bár tiltakoztam.
Sikítottam, kiabáltam, amennyire bírtam, de nem volt itt senki.
Erősebb volt nálam. Nem tehettem semmit.
Megerőszakolt.
Ki? Ki tette ezt?
Ki?
Jacques Le Gris.
Biztos, hogy így történt?
Igen.
- Igazat beszélsz? - Igen!
Hinned kell nekem!
Muszáj!
Szeretlek, kedvesem!
Gyere!
Nem voltam itt, hogy megvédjelek.
Kérlek, bocsáss meg!
Kérlek!
Jean!
Azt akarom, hogy feleljen azért, amit tett.
Felelni is fog.
Felelni fog.
A kardokat!
Kísérje be az urakat!
A lovakat az istállóba!
Húzódjanak félre!
Kísérje be őket!
És ezért a segítségét kérem.
Marguerite a hitvesem, és rútul elbántak vele.
Ezt nem hagyom megtorlatlanul.
Ez ügyben nem kerülheti meg Pierre-t.
Bár kétlem, hogy meghallgatná önt.
Adják tovább a ma hallottakat!
Meséljék el akinek tudják, és aki meghallgatja!
Ezzel csak pletyka tárgya leszünk!
Ha a történteknek híre megy Normandiában,
Pierre kénytelen lesz fogadni engem.
Van egy tervem.
Párbajt kérek mindhalálig.
E szokást rég törvényen kívül helyezték.
Ez nincs így, felség.
Való igaz, hogy az ön életében nem vívtak párbajokat,
de ez továbbra is elfogadható eljárás...
Ehhez össze kell hívni a teljes párizsi államtanács gyűlését.
Őfelsége udvarának mind a 32 tagját.
Az egyikünk hazudott.
- Bízzuk Istenre a döntést! - Uram, ha ön elveszíti a párbajt...
és így a vádja hamisnak bizonyul...
a feleségére szörnyű következmény vár.
Isten megkíméli majd az igazat mondót.
És az igazság győzni fog.
Én nem félek.
Nagyszerű!
A BÍRÓSÁG PALOTÁJA
Őfelsége, VI. Károly király!
Milyen ügyben jelentek meg ma e bíróság előtt?
Legkiválóbb és leghatalmasabb királyunk, és felséges urunk!
Hadd mutatkozzam be:
Jean de Carrouges.
Lovag.
Folyamodom a bíróságához...
és ezúton megvádolom azt a nemest,
a legaljasabb bűn elkövetésével...
a feleségem...
Lady Marguerite de Carrouges ellen.
Vádolom azzal, hogy az idei év januárjának harmadik hetében
ugyanez a Jacques Le Gris...
gonosz módon...
és erőszakkal...
magáévá tette a hitvesemet, annak akarata ellenére, a házunkban.
Amennyiben ez az említett Jacques Le Gris tagadná a bűnét...
készen állok...
hogy az igazamat bizonyítandó egy párbajban
végezzek vele egy megjelölt időben.
MÁSODIK FEJEZET Az igazság JACQUES LE GRIS szerint
Gyertek, csapjunk össze!
Mind meghaltok!
Meghaltok, mint a disznók!
Na, rajta!
Gyerünk, ti semmirekellők!
Nem nézhetjük tétlenül.
Küzdjetek!
Pierre parancsa, hogy védjük a hidat.
- Pokolba a paranccsal! - Heccelnek.
El akarnak csalni innen, hogy bevegyék Limoges-t.
Kapják meg, amit akarnak!
- A fiam bolond. Menjen! - Akkor meghal. A királyért!
A királyért!
Tudom, hogy makacs.
- Goromba, lobbanékony, faragatlan... - Igen, tudom, milord.
...ostoba. Késik a járadékaival.
De a barátomnak tartom.
Ellenem szegült és bukni hagyta Limoges-t.
Szentül hitte, hogy győzni fog. A szándéka nemes volt.
Keserű, mint az epe!
Sűrűbben akarnád itt látni a savanyú pofáját?
A mélabúja komor felhőként telepszik ránk.
Milord! Én harcoltam vele a legreménytelenebb helyzetekben.
Hű önhöz.
Igen. A rohadt kutyáim is azok.
Nem bánom, hát tégy, amit akarsz.
Nem sokra tartom a jellemét.
Ugyanakkor a tiedet nagyra becsülöm.
Ez a legkiválóbb ajánlólevél.
De ne hagyd, hogy a hűsége elvakítson!
- Köszönöm, milord! - Igen.
Le Gris!
Az arany vagy a szandál?
- Az arany. - Helyes.
Az arany.
PIERRE D'ALENÇON HÁZA
Nem, nem! Tudom...
Hölgyeim és uraim!
Rendes körülmények közt a ház asszonya, a vikomtesz,
a hitvesem, Marie Chamallart úrnő...
együtt nézné meg velünk a napfelkeltét.
Csak dalolna, táncolna,
és mindenkit az asztal alá inna.
Azon fáradozik, hogy nyolcadik gyerekünk növessze magában 14 évnyi frigyünk alatt.
Nos, jó éjt, barátaim!
Biztos egyiküket sem várom meg ébren.
Legfőképp a férjemet nem.
- Jó éjt, drágám! - Kedvesem!
Éljen!
Jó éjt!
Most végre igazán elkezdődhet az este.
Hol tartottunk?
Latour, olvasd!
Nem tudok latinul olvasni.
Még olvasni sem tudsz.
Sebaj, majd én. A szerelem könyve!
24-es számú szabály.
Valaki?
Le Gris!
"Egy új szerelem elűzi a régit."
Bizony!
Lám, egy rejtett tehetséggel bíró fegyvernök!
Hát olvass te!
A szerelem 4-ik szabálya.
"A szerelem mindig növekszik...
vagy zsugorodik."
Arcátlan gazember!
Ő csak ismer téged.
"Semmi sem óvhatja meg a nőt attól, hogy két férfi szeresse.
Vagy a férfit, hogy két nő szeresse."
Ügyes!
Na, gyere!
Ha elfutsz, úgyis üldözni foglak.
Kezdi komolyan venni!
Ne, ne!
Ne!
Ne, ne!
Rakoncátlan egy némber!
Ne!
És erős!
Nesze! Fogadj magadba valami ördögit!
Pierre!
Gyere, Pierre!
Remek!
Pierre!
Pierre.
Szép az élet!
A farkasok sem aludtak.
A hitvese hamarosan felébred.
Jobb, ha addigra mellette lesz.
Viselős és hisztériás.
Inkább maradnék a farkasok közt.
Áruld már el, Le Gris...
Honnan ez a műveltség harcos létedre?
Nemesi rang és vagyon nélkül születtem,
így egyházi pályára készültem.
De a kívánalmak...
nem tetszettek.
Nem.
Szabadelvű. Ez kedvemre van.
Ez sosem esett nehezemre.
A tudásod a számokra is kiterjed?
Igen, milord.
Akkor hadd osszam meg veled, de maradjon köztünk!
Hogyne.
A számadásomban nagy a zűrzavar.
Ha már értesz hozzá, rendbe tennéd a pénzügyeimet?
Hogy lehet ez?
A pénzek késve jönnek, a könyvelők hanyagok.
Ezek a nemesek olyan pénzt tartanak vissza, ami önnek jár.
A járvány elvitte a munkaerő felét. Kicsi a terméshozam, drága a munka.
Értek a számokhoz. Önnek ezzel nem szabad törődnie.
Készen kell állnia a sereg felállítására. Nem fog menni, ha nem fizetőképes.
És ha azt mondják, hogy nincs pénzük?
Hadd mondják ezt nekem!
Rendben.
Próbáltam az uraddal beszélni. Ez a dolog ránk tartozik. Ne szakíts félbe!
Nézzük a térképet!
Rendben?
Nos, az én birtokom itt van, Bourgnál.
Nem. Drága uram, nem.
Ez itt mi?
Aunou-le-Faucon.
Nem.
Az az egyik legértékesebb birtokom.
A lányom hozományának részét képezi majd.
Ezt nem adhatom csak úgy oda Pierre-nek!
Barátom! Pierre nem kéri, hogy add neki a legjobb birtokodat.
De az a hely dupláját éri az adósságomnak!
Hát gondolj bele, milyen jó érzés lesz végre nem tartozni!
Hallottad? Hír jött északról.
Állítólag az egyik apa oly elkeseredett,
hogy hozzáadja a saját lányát Jean de Carrouges-hoz!
Valóban?
Igen. Robert de Thibouville, az áruló.
Carrouges-nak örökös kell.
- Ő az egyetlen nemes leány Normandiában? - Pénz is kell neki.
Sok minden szól a lány mellett.
Fiatal, gazdag, és azt mondják, szép is.
De az apja elárulta a Koronát.
Nem szabadkozom a nevében.
Csak az a kár, hogy akkor nem fejezték le.
Úgy megkímélték volna ettől a megaláztatástól.
Finoman!
Jól van! Gyere, fiam!
Ez bikavér.
A bátorságodért.
Szép volt, Étienne! Charles!
Mi az?
Perbe fog engem.
Gyere be! Vesd le a gatyád!
Perbe fog!
- Ki? - Engem!
Egy földért, ami engem illet!
Jean de Carrouges bíróság elé citál egy birtok miatt.
Miért fogna perbe egy birtok miatt?
Mert ön nekem adta.
Önt is pereli. Beperel mindkettőnket.
Mi ebben a szórakoztató?
Hogy perelhet valamiért, ami sosem volt az övé?
Le Gris!
Hajlandó vagy végre elismerni, hogy igazam volt Jean de Carrouges-ról?
Azt mondja, a király elé viszi az ügyet. Akiért a vérét adta.
A kuzinom, a király.
Pierre!
Én is harcoltam. Ahogy te is.
Barátom, a dolog el van rendezve. Meg akartalak lepni a bíróságon,
de most berontottál ide és beárnyékoltál egy ígéretes estét.
Hát elárulom most!
Nem Carrouges lesz Bellême új kapitánya.
Te leszel az új parancsnok Bellême-ben!
Mintegy varázsütésre!
Carrouges dühös lesz.
Sebaj. És most vedd le végre a gatyád!
Jövök, hölgyek!
Ki segít nekem helyreállítani a korábbi állapotomat?
Gyere már!
Igyekezz, fiam! Le Gris!
Megvédelmezem Bellême erődjét
és kapitányként irányítom a helyőrséget
legjobb tudásom szerint,
királyom bármi nemű és minden ellenségével szemben.
Jacques Le Gris,
kapitány, állj fel, ezennel kinevezlek!
Jó napot!
Ülj le közénk, uram!
Ma ünnepelünk.
Nem maradok sokáig, milord.
Jó ég! Mondd, hogy nem perelni jöttél megint!
Gúnyoljon ki, ha tetszik,
de nem tudja megváltoztatni a rosszat jóra és fordítva.
Világosíts fel, lovagom, hogy mi a jó!
Mert ahogy én látom, perbe fogtál egy földbirtok miatt,
ami az enyém volt,
és odaadtam a leghívebb fegyvernökömnek,
hálából a nekem tett szolgálataiért.
Miért követelsz egy földet, ami sosem volt a tiéd?
Mindent tudok arról az úrról.
Akinek odaajándékozta a földet.
És aki megkapta a parancsnokságot, ami engem illetne.
Barátom, kérlek!
- Négyszemközt! - Nem!
Hallja mindenki!
Én ezt nem fogadom el!
Az apám 20 éven át...
20 éve várok erre!
Nincs itt nemes, aki rossz szóval illetné apádat.
Az adósságom kérte, összeszedtem!
Ön, mint a becsület megtestesítője...
azt mondja, nem én vagyok a kapitány?
Azt mondja, hogy nem én vagyok itt a kapitány?
Azt mondom, amit akarok.
Én döntöm el, ki lesz Bellême ura.
Ön ezt tünteti ki?
Ezt a talpnyalót!
Talpnyalók mind!
Perelni fogok! Be fogom perelni ezért!
Csupán három év alatt...
sikerült elvenned egy áruló lányát, perelni engem egy földért, ami nem a tiéd,
és most másodszor állsz itt előttem,
és újra megfenyegetsz egy perrel,
miközben becsületről papolsz.
Hát így szolgálsz engem?
Én a királyt szolgálom.
A királyt.
Eget és földet!
Megmozgat vagy mi?
14.
37, 45...
15. 17 kölcsön, az összesen...
Tessék!
Jó estét!
Azt hittem, már alszik, milord.
Üdv, kedves...
jó barát! Nem, majdnem...
de megláttam a gyertyafényt, tudtam, hogy ez csak te lehetsz.
Egyedül jobban haladok.
Nem könnyíti meg, hogy elvégezzem a dolgom.
Azért jöttem, hogy elmondjam, nem csatlakozom hozzád
Crespin ünnepségére.
Miért?
Túl sokat kéne lovagolni, hidegben.
Maradunk és meghágjuk a saját nőinket.
- Nem. - Nem!
Nem, azt mondják, Jean de Carrouges is ott lesz.
Ideje begyógyítani e sebet.
Ő nem változik meg. Miért próbálkozol?
Mert az ellenségeskedés az uraság vazallusai közt rossz vért szül.
Jaj, istenem!
És mert keresztapja voltam a néhai fiának!
Mert régen volt helyem a szívében.
Tégy, amit kell!
És megláthatod a titokzatos hitvesét.
Úgy tűnik, kiengedi őt a várbörtönből most az egyszer, ha igaz.
Remélem, hogy a könyveit nem kobozta el.
Carrouges felesége olvas?
Épp annyi nyelven, mint te, úgy hírlik.
Fura egy pár.
Igen. Az élet csupa meglepetés.
- Jöjjön el az ünnepségre! - Nem.
- Kérem! - Nem.
A sok bortól cserbenhagy a latinom.
"Megbocsátjuk a gyereknek, ha fél a sötétben.
A tragédia az, ha egy férfi fél a fényben."
A tisztességed okozza a veszted.
Sosem vesztem el a tisztességem. Ne, uram!
Számold ki újra!
Sajnálom.
Élvezni fogja. Ellovagolunk a völgyből oda, ahol a folyó véget ér.
Esetleg eszünk ott.
A szolgáim előkészítenek egy pikniket.
Kár a szót vesztegetnie, Jacques Le Gris.
Az udvarhölgyektől mindent tudok önről.
Ők csak kérkednek.
Carrouges.
Bocsásson meg, milady!
Carrouges.
Le Gris.
Szép gesztus! Így kell ezt!
Ne legyen rosszakarat a királyunk szolgái közt!
Most mindnyájunkra szüksége van.
Úgy legyen! Jól mondod.
Marguerite, gyere!
Adj egy csókot régi barátunknak!
Mutasd meg, hogy nem neheztelünk rá!
Éljen!
Ha ezt...
Így ni!
Azt hiszem... Tessék!
Vétek, hogy eddig nem találkoztunk.
Az volna?
Nem is sejtettem, Carrouges milyen szerencsés, hogy ily gyönyörű hitvese van.
Úgy hallottam, önnek nincs gondja azzal, hogy szép nőket szerezzen.
Én viszont azt hallottam...
hogy sok minden közös van bennünk.
Ugyan, mi közös lehetne bennünk?
Hogy értékeljük egymás rendkívüli külsejét.
Ön igen tehetséges a hízelgés terén.
Én csak igazat mondok.
És mi mást?
Szokott olvasni?
Ahogy én is.
A Rózsaregény?
Szörnyen unalmas.
Inkább csapnivaló.
Én jobb szeretem Parsival előzékenységét.
Sokkal elgondolkodtatóbb, érdekesebb regény.
Okos asszony!
Fejtsd ki!
Parsival naiv és balga.
De mégis oly tiszta szívű, hogy jogot formálhat a Grálra.
Ezt csodálatra méltónak tartom.
Én megértem őt.
Tudja, mit akar,
és nem adja fel, amíg el nem éri.
A nagy szellemek összetartoznak.
Ne kiabáljon el semmit!
Carrouges!
A hitvesed elbűvöl, barátom.
Már a gondolata is bűn, uram.
Nem kevésbé bűnös, ahogy ő kíván engem.
Kérem, bocsásson meg, csak...
Milord!
Még sosem láttam önt ilyennek, milord.
Én se magam, barátom.
Rossz hírek jönnek a skót frontról.
Talán Lady Marguerite már özvegy.
Csatában én nem fogadnék Jean de Carrouges ellen.
Ön szerint, ő és Jean miről beszélgetnek?
Talán együtt olvasnak?
De hát Jean nem tud olvasni!
A legnagyobb adósság az, mivel barátnak tartozunk.
A szerelemnél is nagyobb?
Nem képeztem ki megfelelően.
Én vagyok a hibás.
Uraim! Uraim!
Hadd jelentsem be önöknek Jean de Carrouges lovagot!
Visszatértem a skóciai hadjáratból, hogy jelentést tegyek.
Állj fel, lovag és beszélj!
A skót szövetségeseink nem örültek a jöttünknek.
Lerohantak Warknál.
Hangosabban, lovag, mert hátul nem hallják!
Lerohantak minket Warknál.
Üres kézzel tértem vissza...
se préda, se foglyok.
De ötöt elvesztettem a kilenc hűbéreséből.
Lovagként tértem vissza.
Aki átkozza Skóciát, és azt is, hogy odament.
Igen.
Már jóval előtted ideért a híre
a te gyászos hadjáratodnak.
Tragikus ez az eredmény,
de nyilván nem a parancsaid hibája.
Úgy van!
Hová indulsz innen, Jean?
Egyenest Párizsba. A kincstárnokkal rendezem a fizetésem.
Helyes.
Egy jó katona és a jó szerencse egymásra lel.
Lovagként tértem vissza.
Ez már a második alkalom, hogy nem szólítasz uramnak.
Harmadik ilyen eset nem lesz.
Nem akartalak megsérteni, uram.
Nem tűröm, hogy lekezeljen...
egy hűbéres...
aki az udvarnál lebzsel,
és azt várja, hogy elborítsák
egyre újabb ajándékokkal...
miközben nem kockáztat!
Semmit!
Szerezhet több birtokot ebben a világban...
kedvelhetik jobban...
ehet többet, ihat többet...
hentereghet...
és amúgy nevezheti magát katonának.
De ebben a teremben,
vagy akárhol
a társaságomban
csak uramnak szólíthat!
Uram.
Így lesz...
jó uram.
Élvezze a napjait Párizsban,
Jean úr!
Ez minden, Jean.
Milord!
Ki van odakint?
Hát, én, Adam Louvel, milady.
Adam Louvel?
Szégyenkezve bár, de szívességet kérnék.
Leesett a lovam patkója, és...
Nincs itthon senki.
Nem nyitom ki.
Nem, persze.
De nem engedhetne be átmelegedni, amíg megpatkolják?
Restellem, hogy ezt kell kérnem.
Csak egy kicsit. Úgy szégyellem!
Bocsássa meg, hogy így önre rontok.
Mindenkinél jobban szeretem és bármit megtennék önért.
Amim van, az mind az öné.
Hogy mer így beszélni velem?
Marguerite, hogy kellene beszélnem önnel?
Tudnia kell, hogy erről nem tehetek.
A szerelmem ön iránt elemésztett.
Hogy merészeli?
- Amikor az uram szerelmes... - Fogd be a szád!
Most távozzanak! Kérem!
- Hallottad a hölgyet! Távozz! - Milord!
- Férjnél vagyok. - Igen.
Szörnyű terhet cipel a vállán.
Egy érzéketlen férfit, aki nem szereti úgy, mint én!
Nem értékeli, hogy mily csodás.
- Kérem! - A javát akarom.
Nem bírom nézni a szenvedését.
Tudom, hogy a pénzügyeik ingatagok.
Az uram ellát mindennel.
Igen.
De vajon tudja, hogy ön mily...
rendkívüli...
elbűvölő asszony?
Akinek...
boldogan szentelném az életem.
Ki kell mondanom, hogy szeretem.
Tudom, hogy ön is szeret. Biztosan.
Távozzék! Most! Kérem!
Jeanette!
Ha elfutsz, úgyis üldözni foglak.
- Ne! - De.
Ne!
Kérem, ne!
Biztos félsz a bűntudatod miatt, szerelmem,
de kérlek, ne mondd el senkinek!
A magad érdekében.
Mert, ha a férjed megtudja...
még megöl.
Ne mondj semmit.
Én is hallgatni fogok.
Ne bánkódj, szerelmem!
Csak elragadt minket a hév.
Bocsáss meg, atyám, mert vétkeztem!
Gyónd meg, fiam!
Olyan bűnt cipelek, ami nyomasztja a szívemet.
Mi az a bűn, fiam?
Házasságtörést követtem el...
valaki ellen, aki hajdan a barátom volt.
- Ismered a Tízparancsolatot? - Igen, atyám.
De bűnbocsánatot kérek.
Fia, Máté azt mondja,
hogy aki bűnös vággyal nőre néz,
szívében már házasságtörést követett el vele.
De bűn a szerelem, atyám?
- Hogy nyerjek feloldozást alóla? - Az ördög műve!
Az a csábító tévútra vezet.
Ahogy Éva is bűnbe vitte Ádámot.
Ez nem szerelem!
Akkor miért?
Isten hűséges.
Nem hagyja, hogy nagyobb kísértés érjen, mint amennyit elviselsz.
Ez próbatétel.
- Barátom! - Milord!
Ülj le!
Jobb lesz, ha leülsz.
Ezt idd meg!
Idd meg az egészet!
Nincs más megoldás, hát nyíltan megmondom.
Egy eléggé el nem ítélhető vádat hoztak fel ellened.
Jean de Carrouges nyilvánvalóan...
többek közt
azt terjeszti rólad a világon mindenkinek,
hogy te...
magadévá tetted a hitvesét, akarata ellenére.
Nem tudom, mit mondjak.
A nő miért vádol?
Jacques, most csak magunk vagyunk itt.
Tudnom kell. Ez nagyon komoly ügy.
Nem igaz, amit mond.
Persze tiltakozott, ahogy illik, elvégre úri hölgy.
De nem volt akarata ellenére.
Miért lenne szükségem erőszakra?
Olyannak ismer, aki hiányt szenved nőkben?
Nem.
De mostanában furán viselkedtél.
Való igaz, nem tagadom, ilyet még sosem éreztem.
A szerelmet...
sosem ismertem.
Minden erőmre szükségem volt, hogy ne menjek vissza.
Tudtuk, hogy rosszat teszünk, és meggyóntam a házasságtörést.
De esküszöm, az erőszak vádja hamis.
Persze, hogy képtelenség. Ahogy sejtettem.
De tisztáznom kell a nevem.
- Nem kell ilyesmit tenned. - A becsületem a tét.
Tudom, megvédenéd a neved és a becsületed...
de a köznép elméje nem fogékony az efféle nüanszokra.
Ők máshogy értelmezik a világot.
Nekik csak gazemberek és hősök kellenek.
Milord...
Tagadj, tagadj, tagadj!
Mindig, mindenhol, mindenkor és mindenkinek.
Nem követtél el házasságtörést. Meg se történt.
Nincs rá bizonyíték.
A te szavad áll majd szemben de Carrouges-éval.
Igen, milord.
El kell viselned egy nyilvános tárgyalást,
ahol erőszakkal fognak megvádolni...
és születik egy ítélet, melyről a feljebbvalódnak
kell döntenie, aki...
a sors fintora révén...
pont én leszek.
Kijelentem, hogy Jacques Le Gris földesúr teljesen ártatlan
és mentes minden bűntől.
Elrendelem, hogy a panaszt annullálják,
és töröljék a nyilvántartásból!
Ne hangozzék el több kérdés ezen ügyben.
Ne legyen erről több pletykálkodás.
Különben én magam torolom meg.
Megértették?
Ami Lady Marguerite eskü alatt tett vallomását illeti,
csak arra tudok következtetni, hogy álmodta.
E megállapításokat nyomban küldjék el Párizsba,
mielőtt ez a nemtörődöm lovag tovább zaklatná a királyt e badarsággal!
Beszélj!
Milord! Tájékoztattak róla,
hogy Jean de Carrouges már rég útnak indult Párizsba.
E pillanatban nyújtja át a folyamodványát őfelségének.
Te szemét!
Ott az illetékességi kiváltság.
A kánonjog alapján élhet ezzel.
Ön az alsóbb rendek papja.
Így elkerülheti a világi bíróságot,
és az egyházi elé állhat,
ahol a feltételek kedvezőbbek.
Az egyházi tisztséggel bírók közül sokat vádolnak meg erőszakkal.
A kiváltságukkal élve megússzák a komoly büntetést.
Az egyház tárgyalja az ügyét, s a dolog el lesz rendezve.
Mi lesz a nevemmel?
Létrejött...
ez a viszony?
Egyáltalán nem!
Különös, hogy a hölgy ilyet állít, az életét kockáztatva.
Miért tenne ilyet?
Az egész ország erről beszél, de ártatlan vagyok.
Nyíltan megmondtam, hogy nem történt ilyesmi!
A rendkívüli nyomás, a becsülete és jó híre kockáztatása ellenére...
lady Marguerite azt állítja, hogy mégis.
Formailag ez nem róla szól.
Az erőszak nem a nő ellen elkövetett bűn, hanem a férfi gyámja elleni birtoksértés.
Aki ez esetben Jean de Carrouges.
Ez nem egy olyan ügy, amelyért párbajt kellene vívni mindhalálig.
Intézzék el ezt csöndben!
Éljen a papi kiváltságával!
Én nem vagyok gyáva!
Legkiválóbb és leghatalmasabb királyunk, és felséges urunk!
Bemutatkozom:
Jacques Le Gris
földesúr és a vádlott,
de ön előtt állva tagadok...
minden ellenem felhozott vádat, legfőképpen...
Jean de Carrouges-ét, miszerint jogtalanul...
és erőszakkal
magamévá tettem
Lady Marguerite de Carrouges-t...
az elmúlt január harmadik hetében...
vagy bármikor máskor.
Továbbra is fenntartom, Őfelsége becsületét megvédve,
hogy az a lovag
hamisan
és gonoszul hazudott!
Ő maga is hamis...
és gonosz, amiért ilyen dolgot állít.
Továbbra is fenntartom...
Isten segedelmével...
és Miasszonyunkéval...
fogadom, hogy megteszek mindent, amivel bizonyíthatom ártatlanságomat.
Mindketten jól beszéltetek.
Nyújtsanak be eskü alatt írt nyilatkozatot,
melynek alapján a bíróság két héten belül ítéletet hoz.
Ha bármelyikük...
szökni próbálna Párizsból, azt a bűnösség jelének vesszük.
Parancsot adunk ki az elfogására...
és felakasztattatik.
A király dönt róla, hogy meg kell-e vívniuk a párbajt.
Mi lesz?
HARMADIK FEJEZET Az igazság MARGUERITE ÚRNŐ szerint
Az igazság
Kap 330 livre-t pénzben, bútorokat, ruhákat és ékszereket
a Mont a Gudot-i birtok mellé, csakúgy mint egy...
Mi van Aunou-le-Fauconnal?
Azt a birtokot kénytelen voltam eladni Pierre grófnak.
Megállapodtunk, hogy ez a birtok arra száll, aki nőül veszi a lányát.
Ez nem része a hozománynak?
- Nem tudtam kifizetni a bérleti díjakat. - Megígérte.
Ezt megvitattuk.
A lányom azt a pénzt és földet kapja, amit ajánlottam. Ez mindenem.
És mi van az ara árával?
Én egy értékes nevet kínálok.
Remélem a leánya képes arra, hogy ellássa hitvesi kötelességét,
és örököst szüljön.
A lányom erős és egészséges.
Tiszteletben tartja a házasságot.
Az örökös fogantatására s a gyerek születésére nem kell soká várnod.
A leányom termékeny.
Folytasd!
Az esküvő folytatódik!
Ön tökéletes!
Remélem, te is élvezted.
Igen, uram, nagyon.
Ennél jobb nászéjszakát nem is kívánhattam volna.
Talán gyermeket nemzettünk már ma éjjel.
Élvezni fogja. Ellovagolunk...
- a völgyből oda, ahol a folyó véget ér. - Uram!
Carrouges!
Le Gris!
Szép gesztus! Így kell ezt!
Ne legyen rosszakarat a királyunk szolgái közt!
Marguerite, gyerünk!
Adj egy csókot barátunknak! Mutasd meg, hogy nem neheztelünk rá!
Ki az a főúr ott? Veszélyesen jóképű.
Nagy nőcsábász hírében áll.
Ha az uram nem tér meg a csatából, ráerősítek a hírére.
Anélkül is meg lehet oldani.
- Marie! - Nahát! Hogy mondhatsz ilyet?
Nem szabadna mutatkoznunk veled!
Az uram fejemet is venné.
De boldogan halnál meg!
Nagyon fess férfi.
És elbűvölő, mint hallom.
Igaz, hogy jóképű és elbűvölő,
de az én uram nem bízik benne.
Büszke vagyok rád.
Tudom, hogy ez a békülés nehezedre esett.
Jó tanácsot adtál.
Kedves voltál Jacques Le Gris-hez.
Az a férfi túl sokat képzel magáról.
De láthatod...
egy mosoly és egy kedves szó mennyivel többet ér egy fenyegetésnél.
Ha csak színleled is.
Míg távol leszek,
a bőséges termésen kívül
a szerencsénk főként e lovak tenyésztésén fog múlni.
És a haszonbérek?
Hogyne, persze.
Állj csak oda!
Ezt a kancát tenyésztésre vettem.
A vérvonalában hosszú a harci lovak sora.
Számtalan értékes csikót hoz majd világra.
Néha azon múlik a különbség, győzelem és bukás, élet és halál közt...
Vigyázz! Vigyázz!
A kaput!
Ne!
Nyugalom!
Ne!
Nyugalom, kislány!
- Na! - El kéne vezetni!
Nem ez az a mén!
Nem te!
Hagyd a kancámat!
A kapukat tartsák zárva!
Igenis, uram.
A kanca épp sárlik!
Ezek jelentős dolgok.
Sok pénz a tét!
Mindennel bakot lőnek, ha nem figyelek oda!
Remélem, a kis halálod emlékezetes és produktív lesz.
Páratlan élmény volt.
Vajon miért nem fogantam még meg?
Annyira vágyom egy gyermekre!
A gyerek utáni vágynak ehhez semmi köze. Nekem egy fiú kell.
Azt hiszed, tán nem tudom?
Másra se bírok gondolni.
Az első feleségemnél nem volt gond.
Pár hónapon belül visszatérek.
Itt biztonságban leszel anyámmal és a szolgákkal.
Nem maradhatsz kíséret nélkül.
És ne légy már ilyen szomorú!
Hadd lássalak inkább derűsnek, ha már háborúba megyek.
Büszke vagyok rád, uram.
Vigyázz a birtokra! Ne hagyd eluralkodni a zűrzavart!
Hogyne.
- Jó reggelt! - Milady!
Jó reggelt!
Jó reggelt, Henri!
Önnek is, milady!
Úgy tűnik, a vemhesség jól halad.
Igen. milady.
Akkor miért van bezárva?
Mielőtt a gazda elment, meghagyta hogy így tegyek.
Az uram sokat tud a lovakról...
nyeregben.
A tenyésztést önre bízom.
A kancának jobbat tenne, ha szabadon legelne.
Úgy szabadon fog legelni.
Köszönöm, milady.
Ebben a múlt havi árenda is benne van, milady.
Nem tudott fizetni?
Az ura sosem jött el beszedni.
- Szokatlan ez? - Nem.
De nem okoz gondot.
Köszönöm.
Henri!
Tessék, milady?
Nem túl lassúak a marhák?
Későn jött az olvadás.
Kemény a talaj nekik.
Ha időben el akarjuk vetni a zabot, gyorsabban kell haladnunk.
Befognám a lovakat is.
Még sosem használtuk a lovakat erre.
A gazda szerint túl becsesek ahhoz.
Az értékük odalesz, ha a télen éhen pusztulnak.
Intézkedjék!
Jó, máris.
Látom, kicsit kipirult az arca, asszonyom.
- Jól áll önnek. - Igen?
Kerülni szoktam a napot. De ma oly szép idő volt!
Egy kis pír az arcon azt bizonyítja, hogy élünk.
De alig.
Hallotta, hogy egy híres szabó érkezik Párizsból a faluba jövő héten?
Olyan keményen dolgozott. Miért nem varrat egy új ruhát?
Jaj, nem is tudom.
Izabella királyné ruháit másolja. Igazán tetszetősek.
Láttam őket.
Nagyon kivágottak.
Olyannyira, hogy szinte látni lehet a királynő átfúrt mellbimbóját.
Nincs átfúrva!
- De bizony! - Nem hiszem!
Jó estét!
Úgy tűnik, jól alakulnak a birtok ügyei.
Örömöm lelem a feladatban.
Élvezem.
Míg Jean haza nem tér...
természetesen.
Ugyanakkor sajnálatos,
hogy nem vagy képes elterelni az uradat a másokkal való összetűzéstől.
Jean csak azt teszi, amit szükségesnek lát.
Megkérdezhetem, mi készül? Nagyon szép!
Szomorúan mondom...
hogy valami...
látszólag értelmetlen.
Szörnyen kegyetlen vagy.
Jó feleség vagyok.
Csak amennyiben teljesíted hitvesi kötelességeidet.
Vagy tán nem lehet neked örömet szerezni.
Jól alszik?
Gyakorta felébredek.
Ernyedt ízületek.
Érez keserű ízt a szájában?
Nem tudom.
Milady, úgy fest, ön a négy testnedv egyensúlyának hiányától szenved,
főként a fekete epétől.
Ön súlyosan melankolikus, a teste hideg és száraz.
Talán ez,
néhány más tényezővel együtt,
Isten akaratával egyetemben
akadályozza meg a fogantatást.
Elengedhetetlen, hogy ön is gyönyörtelien elélvezzen,
az urához hasonlóan, hogy gyermek foganjék meg önben.
Így történik?
Igen.
Örömtelinek találja a közösülést az urával?
Igen, persze, doktor úr.
Bár nem biztos, hogy tapasztalom azt a kis halált, ahogy mondják.
Ha élvezetet lel a dologban, igen.
Nagyszerű.
Amikor Jean hazatér, hálás lesz,
amiért rendbe tettem a könyvelést meg minden mást.
Talán nem bánja a kiadást.
Vegyünk mindkettőnknek egy ruhát!
Lepjük meg az új férjed!
Ő nem helyeselné.
Azt mondja, van elég ruhám.
Bár csak rövid ideje vagyok férjnél,
már érzem az alku terhét.
Ifjú házas vagy.
Ez nyilván nem teher.
Bernard fösvény,
és utál megcsókolni.
Úgy gondoltam, egyre vonzóbb lesz számomra, de egyre jobban taszít.
Szóval igazából megkönnyebbültem
a csók miatt.
Jean egész más. Fess és nagylelkű.
Nekünk is megvannak a gondjaink.
- Máris foglalkozom önökkel, hölgyeim! - Köszönjük.
Le Gris néhány szánalmas tulajdonsága ellenére,
a külseje egy nőt sem hagy hidegen.
Faragatlan.
És elég goromba.
Olyan ostobák mind!
Hát, igen.
Isten hozta itthon, sire!
Isten hozott, szívem!
Úgy örülök, hogy látlak!
Istenem, Marguerite!
Hát oda lett a méltóságod?
Eredj fel gyorsan, mielőtt azt hinnék, hogy szajha vagy!
Az asszonyod vagyok.
Isten hozott, drága, bátor fiam!
Köszönöm.
Ha tudtam volna a ruháról, hogy ilyet varrat, megakadályozom.
Kíváncsi vagyok, hogy tetted volna ezt a házamban?
Tűröd, hogy a feleséged így beszéljen velem?
Marguerite felnőtt nő, anyám.
Maga felel a döntéseiért.
Miként azért is, miből hogyan okul.
Holnap Párizsba megyek.
- Egy hétre. - De beteg vagy! Maradj itthon, ágyban!
Igen. Maradj, kérlek!
Tartozik a kincstárnok.
- Elkérem a jussom. - Persze.
Meglátogathatsz pár barátot.
Le Gris Argentanban van.
Miért Le Gris?
Kérlek, gondoskodj róla, hogy Alice ne hagyja magára!
Megtiltom, hogy elhagyd a birtokot!
Veszélyes.
Találkoznék a barátnőimmel.
Olyan egyedül vagyunk.
Pontosan.
- Elmentek? - Igen.
Mikor jöttök vissza?
Ha elintéztem a dolgaimat.
Estefelé.
De Jean kikötötte, hogy ne hagyjatok egyedül!
Antoine!
Gyí!
8, 9, 10, 11, 12...
Maradj!
Ki van odakint?
Hát, én.
Adam Louvel, milady.
Adam Louvel?
Tessék!
Szégyenkezve bár, de szívességet kérnék.
Leesett a lovam patkója.
Nincs itthon senki, nem nyitom ki.
Nem, persze. Megértem.
De esetleg...
nem engedhetne be átmelegedni, amíg megpatkolják? Egy percre.
Nem tartom fel sokáig.
Tudom, szörnyen kellemetlen.
- Restellem. - Nem bánom.
Nem egyedül jöttem.
Bocsássa meg, hogy így önre rontok.
Szeretem.
Mindenkinél jobban szeretem.
És bármit megtennék önért.
Amim van, az mind az öné.
Hogy mer így beszélni velem?
Marguerite, hogy kellene beszélnem önnel?
Tudnia kell, hogy erről nem tehetek.
A szerelmem ön iránt elemésztett.
Hogy merészeli?
Amikor az uram szerelmes...
Távozzanak! Kérem!
Hallottad a hölgyet! Távozz!
Milord!
- Férjnél vagyok. - Igen.
Szörnyű terhet cipel a vállán.
Egy érzéketlen férfit, aki nem szereti úgy, mint én!
Nem értékeli, hogy mily csodás.
Kérem! Ne pocskondiázza az uramat!
A javát akarom.
Nem bírom nézni a szenvedését.
Tudom, hogy a pénzügyeik ingatagok.
Az uram ellát mindennel.
Igen.
De vajon tudja, hogy ön mily rendkívüli...
elbűvölő asszony?
Akinek boldogan szentelném az életem.
Ki kell mondanom, hogy szeretem.
Tudom...
hogy ön is szeret. Biztosan.
Távozzék! Kérem!
Ne küzdjön ellene!
Jeanette!
Ha elfutsz, úgyis üldözni foglak.
Jeanette!
Ne! Ne!
Gyere!
Ne!
Ne! Ne!
Ne!
Kérem, ne!
Ne!
Ez a mi pillanatunk!
Kérem!
Biztos félsz a bűntudatod miatt.
De szerelmem, kérlek, ne mondd el senkinek!
A magad érdekében.
Mert, ha a férjed megtudja, még megöl.
Ne mondj semmit.
Ne bánkódj, szerelmem!
Csak elragadt minket a hév.
Megjöttünk, milady!
Kipróbált egy új szakácsnőt, finom is volt az étel, a sajtot kivéve.
Én sosem kedveltem ezt a sajtot, de sajnos mások igen.
Köszönöm.
Van egy olyan féle,
csak elfelejtettem a nevét...
amelyiket sokféle szín szövi át.
Nem tudod, melyikről beszélek?
Azt hiszem, talán a Roquefort.
Nem, nem a Roquefort. Nem olyan erős, mint a Roquefort,
de van egy bizonyos textúrája, ami jól jön a főzésnél.
Milady!
Ön nem evett semmit.
Beteg talán?
Az anyósa érdeklődött az érzelmi állapota felől.
Nincs a kedvemmel semmi baj. Köszönöm, Alice.
Ne nyissa ki az ajtót!
Marie vagyok. Marguerite-hez jöttem. Itthon van?
Jól van.
Én vagyok!
- Jöjjön be! - Jó napot!
Marguerite!
Nem éreztem még ily örömet! Gyereket várok.
Várandós vagyok!
Jól vagy?
Nem ismerek rád!
Hát nem örülsz velem?
Örülök a boldogságodnak!
Sire!
Hiányoztál.
Én nem hiányoztam?
Jobban hiányoztál, mint hinnéd.
- Feküdjünk le az ágyba! - Jean...
- Sok napig távol voltam. - Nem tudok.
Hogy érted azt, hogy nem tudsz?
El kell mondanom neked valamit.
Mit?
Míg távol voltál, az egyik nap anyádnak dolga akadt
Saint Pierre-ben.
Igen.
Röviddel ezután egy férfi jött váratlanul.
Ismertem őt, így hát beengedtem.
De nem egyedül érkezett.
Jacques Le Gris betört az otthonunkba, és...
- Mi van Le Gris-vel? - Idecipelt ebbe a szobába.
Az ágyunkra!
Megerőszakolt.
Biztos, hogy így történt?
Kérlek!
Igazat beszélsz?
Jean, kérlek! Az igazat mondom. Hinned kell nekem!
Kiabáltam.
- Kiabáltam, amíg bírtam hanggal. - Kényszerített?
Megerőszakolt.
- Nem te provokáltad? - Nem, Jean!
Elfuthattál volna!
Leszorított, nem kaptam levegőt.
Ez az ember nem tud, csak gonoszkodni velem?
Jean, elő akarok állni az igazságommal.
Nem fogok hallgatni.
De nem kérhetek jogorvoslatot, ha nem támogatsz.
Akkor támogatlak.
Gyere!
Nem lehet ő az utolsó, aki magáévá tett.
- Jean... - Gyere!
Gyere!
Milady!
Megesküszik az életére,
hogy amit mond, az igaz?
Esküszöm.
Az Úr előtt is megesküszik?
És egész Franciaország előtt?
Igen.
Akkor küzdünk.
Marguerite a hitvesem...
és rútul elbántak vele.
Ezt nem hagyom megtorlatlan.
Ez ügyben nem kerülheti meg Pierre-t. Bár kétlem, hogy meghallgatná önt.
Adják tovább a ma hallottakat!
Meséljék el akinek tudják, és aki meghallgatja!
Ezzel csak pletyka tárgya leszünk!
Ha a történteknek híre megy Normandiában,
Pierre kénytelen lesz fogadni engem.
Van egy tervünk.
Marie!
Ne menj el!
Miért nem tudsz rám nézni?
Nem bírok.
Marie!
Hát nem emlékszel?
Többször is mondtad, hogy Le Gris-t fessnek találod.
Akárcsak te.
- Én nem panaszkodom erőszakra. - Marie!
Nem hiszel nekem.
Mennem kell.
Nem, Jean, nem! Ez nem az, amit akarok!
Nem ezt akarod?
Nem lehet őt felelősségre vonni a tettéért a bíróságon?
Pierre maga a bíróság!
Ha a királyhoz folyamodsz, ő Pierre oldalára áll majd, ahogy eddig is.
Nem a királynál keresem az igazságom.
Én az Istenhez folyamodom.
Marguerite! Mondd, miért teszed ezt velünk?
Mert ami velem történt, az bűn.
A Le Gris-féle férfiak akkor és annyiszor tesznek magukévá egy nőt, ahogy tetszik.
Mit képzelsz, ki vagy te?
A fiam meghalhat!
Ez az ő döntése. Nem az enyém.
Nem vagy különb a parasztoknál, akikben a katonák
kedvüket lelik a háborúban.
Ők panaszkodnak?
Nem tudok néma maradni. Beszélnem kell.
Marguerite!
Te nem tettél mást, csak szégyent hoztál a családunkra!
Igazat mondok!
Az igazság nem számít!
Azt hiszed, én sosem voltam fiatal?
Megerőszakoltak.
Hiába is tiltakoztam és ellenkeztem,
de szerinted sírdogáltam az uramnak,
akinek volt más gondja? Nem, felálltam...
és folytattam az életem.
De milyen áron?
Hogy milyen áron?
Életben vagyok.
De nagy árat fizettél ezért a kiváltságért.
Több forrásból is úgy hallottam, hogy ön azt mondta másoknak,
miszerint Monsieur Gris-t megnyerőnek tartja.
Talán csak álmodta az egészet,
azt kívánva, bár igaz lenne!
Igen, egyszer még régen, néhány barátnőmmel megegyeztünk
hogy jóképű, de én hozzátettem, hogy megbízhatatlannak tartom.
Észrevenni, hogy egy férfi megnyerő, nem jelent többet.
És ha e nők egyike a kedves barátnője,
miért vélte fontosnak e megjegyzést elénk tárni?
Fogalmam sincs.
Ön és Jean de Carrouges hány éve vannak együtt?
Öt.
Ezen idő alatt
ön nem szült gyermeket.
Egy örököst a család nevének.
Nem, monsieur. Nem.
És mégis, itt van,
hat hónappal az eset után, amiről állítja, hogy igaz,
és hat hónapos terhes!
Talán van egy másik szeretője,
és azért vádolja Le Gris-t, hogy ezt elrejtse.
Mint már mondtam, hű vagyok a férjemhez.
És élvezi a közösülést a férjével?
Természetesen.
Ez nem ilyen természetes.
Tisztában van vele, hogy nem tud megfoganni,
- hacsak nem éli át az elélvezést a végén? - Igen.
Igen.
És az aktus végén tapasztalja ezt az élvezetet?
Igen.
Az erőszak nem okozhat terhességet.
Ez tudományos tény.
Engedtessék meg a bíróságnak,
hogy meglepődjék, miszerint öt évnyi házastársi kapcsolat után
az ön terhessége...
a véletlen műve.
Tegyük fel, mégis hitelt adunk a szavainak,
és az ön által említett eset tényleg megtörtént,
talán sokkal jobban élvezte,
mint ahogy azt kész elismerni.
Kérem, magyarázza meg, hogy lehet élvezni az erőszakot?
Elélvezett az aktus során?
- Válaszoljon a kérdésre! - Nem okozott élvezetet nekem!
Van még kérdése bárkinek?
Amennyiben a férje elveszítené a párbajt, úgy az Isten ítéletét jelképezné,
és az ön vallomása hamis tanúzásnak minősülne.
Megértettem.
Az ura bizonyára elmondta...
hogy a büntetés egy férfi vagy nő
erőszakkal való hamis megvádolásáért,
hogy csupaszra vetkőztetik és kopaszra nyírják,
a nyakára egy vaskarikát tesznek...
odakötözik egy facölöphöz,
és végül elevenen megégetik.
Lady Marguerite...
elég gyakori eset,
hogy a vádlott akár 20-30 percig is ég,
mielőtt meghalna.
Akkor is igazat beszélek.
Úgy legyen meg hát a párbaj.
Megnyerőnek találod Le Gris-t, igaz?
Megszégyenítettél
a királyom és Franciaország előtt!
Tudtad, hogy mi történik velem ha elveszíted a párbajt!
De nem mondtad el!
Isten nem bünteti meg az igazmondókat!
Az én és a gyermekünk sorsa nem Isten akaratán múlik,
hanem, hogy melyik öreg fárad el előbb!
- Hogy merészelsz így beszélni velem? - Mit veszíthetek?
Könyörögtem, hogy találj ki mást, így megégethetnek!
Az életemet teszem kockára érted!
Te az én életem teszed kockára,
hogy bosszút állj és megments a büszkeséged.
Így árvává teheted a gyermekünket.
Vagy erre nem gondoltál?
Álszent alak vagy!
A hívságod teljesen elvakít.
1386. december 28.
Minden készen áll az útra.
Indulhatunk.
Szeretnék még kicsit vele maradni.
Higgy, Marguerite!
Végre életet adtam egy fiúnak, akit teljes szívemből szeretek.
És nem biztos, hogy láthatom felnőni.
Ennyi az életem.
Ha tudom, hogy ez megfoszt ettől a szeretettől...
azt hiszem, azt tettem volna, mint sok más nő előttem.
Semmit.
Helyesen cselekedtél.
Nem, ha meghalok.
Te más vagy, Jean.
Egy gyereknek jobban kell az anyja, mint az anyának, hogy igaza legyen.
Lovagok! Kezdődjék a párbaj!
Hölgyem!
Vallomásod nyomán,
harcban teszem kockára az életem Jacques Le Gris ellen.
Tudod, hogy az indokom jogos és igaz.
Mindnyájatok előtt kijelentem,
hogy igazat mondtam!
Akkor döntsön Isten!
Durva igazságtétel lesz ez Isten kegyelméből.
Imádkozzunk, hogy a flandriai párbaj ismétlődjék meg,
ahol Le Gris birkózás közben kézzel tépi majd le Carrouges tökeit.
Engedjék őket!
Engedjék őket! Engedjék őket!
Siess! Add ide hamar!
Lándzsát! Gyorsan!
El az útból!
Lándzsát, lándzsát!
Fejszét! Fejszét!
Carrouges még elvérezhet. Imádkozzunk!
Intézd el! Végezz vele!
- Öld meg! - Öld meg!
Valld be!
Ismerd be!
Nem volt erőszak, Carrouges.
Nem volt erőszak!
Istenre esküszöm!
Vagy ítéltessék a lelkem örök kárhozatra!
Nem követtem el bűnt!
Akkor hát légy átkozott!
Igen!
Isten önnel, milady!
Nem. Állj fel! Állj fel!
Elismerésem! Becsülettel küzdöttél, lovag!
Isten üzent,
hogy amiért párbajoztál, az jogos volt és igaz.
Erővel és alázattal vívtál.
Isten legyen veled és a hitveseddel!
A hitvesed!
Éljen soká Carrouges!
Carrouges!
Dicsőség a Carrouges-oknak!
Carrouges!
Nézz csak oda!
Jean de Carrouges pár év múlva a Keresztesháborúkban esett el.
Marguerite de Carrouges 30 éven át élt jólétben és boldogságban
a birtok úrnőjeként Carrouges-ban.
Többé nem ment férjhez.
Magyar szöveg: Heltai Olga és Pataricza Eszter