Baseret på virkelige hændelser
Vend dig mod højre, frue. Tak.
Sådan.
Hør efter! Hør efter!
Herremænd! Riddere! Væbnere!
Og alle andre godtfolk.
Vor herre, kongen af Frankrig, byder, -
- at det er strengt forbudt, -
- med død og tab af ejendele til følge, -
- for enhver at være bevæbnet -
- eller bære sværd eller daggert, -
- medmindre han er blevet det tilladt -
- af vor herre, kongen.
Alle mand skal kæmpe -
- fra hesteryg og til fods -
- og på den måde, han ønsker, med ethvert våben, der tykkes ham taktisk fornuftigt.
Undtagen våben eller midler, som ville svare til -
- eller være skabt ved fortryllelse eller magi -
- eller enhver anden ting, som Gud eller kirken forbyder alle kristne sjæle.
Hvis en kæmper bærer med sig på slagmarken -
- et våben gjort ved magi, -
- fortryllelser, kogleri eller en anden sortekunst, -
- så vil misdæderen blive straffet som Guds fjende -
- eller som forræder -
- eller morder.
Strammere. Strammere.
Riddere, begynd.
Lad dem ride!
Lad dem ride! Lad dem ride!
FØRSTE KAPITEL Sandheden ifølge JEAN DE CARROUGES
Kom og kæmp!
I vil alle dø!
SLAGET VED LIMOGES 19. september 1370
I vil dø som slagtesvin!
Kom så! Kom så, usle afskum!
Vi kan ikke bare sidde her. - Kæmp!
Pierre beordrede os til at forsvare broen. - Til helvede med det. For kongen.
For kongen!
Tak.
Der skal ikke gøres undskyldninger for, hvordan I kæmpede i dag.
Det var en ære at være blandt jer.
Vi tabte Limoges.
Og vore allierede kunne ikke indtage havnen i Brest.
Vor nye herre, Pierre, -
- har nu opgivet felttoget, og vi skal vende hjem.
Vi rider ved daggry. - Hørt!
For kongen.
Tydeligvis er Pierre ikke glad.
Vi reddede liv. - Ikke i Limoges.
Lad os vende hjem, min ven.
Du reddede mit liv i dag.
Tak.
Hvem der? - Væbner Jean de Carrouges.
Søn af borgherren i denne fæstning. - Luk porten op!
En stor ære, at Pierre har valgt din fars borg til ceremonien.
Jeg skal være beredt på at tage hans plads, når han går bort.
Jeg beder til, at der går mange år endnu. Far. Mor.
Herre. Frue. - Væbnere.
Lad ikke vor herre Pierre vente. - ... tjene dig hele mit liv.
Herre, jeg vil tjene dig hele mit liv.
Herre ... - Kom tættere på.
Herre, jeg vil tjene dig hele mit liv.
Hvem der?
Jeg er Helena af Troja.
Le Gris.
Det er godt at se dig, min ven.
Men jeg er her ikke kun som din ven.
Jeg er bange for, at der er flere grunde til mit besøg.
Sig frem.
Pierre har pålagt mig at indkræve gæld. - Jaså.
Jeg har allerede besøgt alle andre borgherrer i hans rige.
Og nu ... - Besøger du mig.
Jeg besøger dig.
Skatterne går til at forsvare riget.
Og du ved selv, hvor nær fjenden er. Og vi skal være rede.
Har jeg ikke været rede til at kæmpe for kongen?
Det har du. Mere end nogen anden.
Men det er ikke alt, Pierre ønsker. - Nej ...
Pierre vil have de penge, der retmæssigt er hans.
Jeg har dem ikke.
Pesten har taget halvdelen af mine folk. Jeg kan ikke indkræve så meget.
Høsten er halvt så god. - Og arbejdskraft er blevet dyrere.
Ja.
Hvordan kan de andre lensmænd have betalt?
De betalte, fordi jeg måtte insistere på det.
Jaså. Og nu insisterer du over for mig.
Lad mig tale med Pierre.
Han er ikke uden forståelse. Jeg forklarer din situation.
Du er en sand ven.
Men jeg kan ikke vende tomhændet tilbage. - Selvfølgelig ikke.
Tak.
Lad mig se, hvad jeg har rede.
Tænk over det. - Det har jeg gjort.
Jeg vil kæmpe under admiral de Vienne. Englænderne plyndrer Cotentinhalvøen.
Pesten har taget din hustru og søn. - Jeg ser ikke til, når Normandiet falder.
Du har ingen arving. Dør du, går alt til grev Pierre.
Det ved Pierre kun alt for godt. Jeg er ikke hans yndling som dig.
Du har meget at leve for. - Hvad har jeg at leve for?
Et navn. Det er for stort og besunget et navn at sætte på spil.
Din far er borgherre i Bellême.
Når han dør, arver du garnisonen. Og jeg er din ven.
Og der er mange, der som jeg ønsker, at du ikke bukker under.
Jeg drager ikke i felten hovedløst.
Jeg drager ikke kun ud for at kæmpe. - Men hvorfor så?
Jacques.
Jeg er ...
... fallit.
Jeg har brug for penge.
NORMANDIET 1380
Længe leve kongen!
De er vendt hjem! - Hurtigt! Kom!
Jeg tager den der. - Lad mig tage den her.
Vend dig om, herre.
Løft armen.
Bring dem mere brød. De vil have mere herovre.
Robert de Thibouville. Han giver os husly og mad.
De Thibouville? Var han ikke på englændernes side ved Poitiers?
Jo, men han og de andre blev benådet. Nu er han på vor side.
Der bliver han, hvis han har sit liv kært. Rolig, Jean.
Her har vi tag over hovedet. Desuden har han en mægtig vinkælder.
Sikke en skønhed.
Er hun en de Thibouville? - Ja. Hendes navn er ældre end dit.
Hun er hans eneste datter. Noget af en medgift.
Men man må bære faderens skam.
Men man vil ikke lide under at skulle skabe en arving.
Mine herrer, velkommen. I kæmpede bravt.
Tak, fordi du tog imod os. Dette er ... - Jean de Carrouges.
Dit ry er løbet dig i forvejen. - Ligeledes dit.
Mig en fornøjelse at have jer som gæster.
Det er ikkun ret at støtte dem, som kæmper for kongen.
Visse lektier lærer man sent i livet.
Lad mig præsentere min datter. Marguerite.
Marguerite? Dette er væbner Jean de Carrouges.
Mig en fornøjelse, frue.
Fornøjelsen er på min side.
Disse jorder er også en del af medgiften. Her fra jagtreviret.
Hvad med det her? Nordpå? Aunou-le-Faucon.
Som sagt begynder jorderne ved jagtreviret.
Jeg tager det stykke jord med.
Selvfølgelig.
Jeg er meget jaloux, frue. I aften er du min og danser kun med mig.
Og alle aftner herefter.
Ingen grund til bekymring.
Det er her.
Grunden starter ved flodudmundingen og går til bakken hinsides den.
Så dette er Aunou-le-Faucon.
Det skulle være en del af Marguerites medgift.
Hun elskede dette sted. Og Pierre gav det til dig.
Som tak for tro tjeneste.
Hans regnskab var helt uden orden.
Jeg skabte orden og indkrævede forfalden gæld, -
- og så vendte hans lykke.
Jeg fik det her sted som tak.
Det er ikke mit værk. Greven er gavmild og ubesindig.
Lad os spise.
Gid du havde set haverne ved Aunou-le-Faucon.
Der var roser og lavendel. - Så skal vi have det her.
Min far lavede en gynge i det højeste træ der.
Jeg finder det højeste træ og gør det samme.
Jeg har så mange gode minder fra mine somre der.
Det er en skam, at Pierre tog jorden fra din far.
Jeg ved, at du savner det.
Kun sådan kunne han betale sin gæld.
Og så gav Pierre jorden til le Gris.
Får alle væbnere så overdådige gaver?
Le Gris får mere end de fleste.
Han er den, Pierre stoler mest på.
Måske er Aunou-le-Faucon ikke væk for evigt.
Måske vil jeg ikke lade det ligge.
Jean.
Min elskede, jeg har blødt for kongen. Han ved, hvem jeg er.
Måske har jeg mere magt, end du tror. - Jeg ved godt, hvor magtfuld du er.
Jorden blev mig lovet som en del af min hustrus medgift.
Anmodningen er afslået.
Beslutningen er truffet af Hans Majestæt Kongen.
Er det væbner Jean de Carrouges? - Det er mig.
Hvad står der? - Det er din far.
Luk porten op! Luk porten op!
Lad os være alene.
Jeg var i Paris, da jeg hørte det.
Din far døde hurtigt. I sin seng.
Jeg er fortabt.
De siger, at jeg skal rejse, inden måneden er omme.
Det skal du bestemt ikke. Jeg bliver borgherre.
Du beholder dine gemakker, dit tyende.
Jean, har du ikke hørt det? Du skal ikke gå i din fars fodspor -
- som borgherre her i Bellême.
Hvad mener du?
Hvorfor sagsøgte du greven for et stykke jord?
Bare så du kunne imponere din brud. - Jorden var blevet mig lovet.
Og nu har du gjort Pierre til din fjende. - Jeg havde retten på min side.
Retten. Der er ingen ret.
Der findes kun mænds magt.
Du sagsøgte ham og fik dig en magtfuld fjende.
Din far var en hård mand, men han var klog på verden.
Hvem skal så overtage borgherredømmet?
Goddag.
Slut dig til os, væbner. I dag er en fejringsdag.
Jeg bliver ikke, herre.
Jeg vil ikke afbryde fejringen ...
... men min ære byder mig at tale.
Jeg var vred, men veltalende. Jeg sagde til Pierre:
"Kan du, som en mand af ære, som min herre konge, -
- sige, jeg ikke er mand nok til at være borgherre, -
- som min farfar og far i de sidste 20 år af hans liv, -
- og være fører for den garnison og fæstningen Bellême for min konge?"
Og hvad sagde Pierre? - Og der sad le Gris.
Ham, hvis liv jeg reddede, sad ved hans side -
- som ny borgherre og uden modet til at se på mig.
Han fordærver kongen med onde råd.
Han har hvisket i hans øre og tilsværtet mit navn.
Det sagde du vel ikke?
Det gjorde du.
Vi er ikke velkomne ved hoffet mere. - Jean?
Sådan må det være.
ET ÅR SENERE
Herre. - Jean, der er kommet en invitation.
Jean Crespin har budt os til sit hjem. De fejrer deres første barns fødsel.
Det er en dreng. - Det er vidunderligt nyt.
Der er gået et år siden Bellême. Måske kan vi vise vore ansigter, -
- så de ved, at vi ikke er knækket af denne uretfærdighed.
Et sundt og rask barn i disse tider er værd at fejre.
Tror du, at jeg ville nægte pøblen i Argentan synet af en sand adelskvinde?
Du må få syet en kjole.
Denne er klar. Vi skal bruge mere hø.
Jeg er glad for, at du ville med. Det vil gavne dig, min elskede.
Jean, det er mig en glæde at se dig. - Tillykke, min ven.
Frue, du ser skøn ud. - Tak.
Undskyld mig, frue.
Le Gris. - Carrouges.
Pax! Godt gjort!
Fred blandt os, der tjener kongen. Han har brug for os alle.
Hørt. Vel talt, gamle ven. Kom, Marguerite.
Giv vor ven et kys og vis, at huset Carrouges har gode intentioner.
Jeg vender hjem om få måneder.
Jeg er tryg her, og Alice og din mor tager sig af mig, men jeg vil savne dig.
Det her er mit levned.
Lad mig sørge for dig. - Og hvad med dig?
Jeg har alt, hvad jeg behøver. - Undtagen en arving.
Min elskede.
Guds vilje ske.
I Guds navn slår jeg dig til ridder.
Rejs dig.
Jean de Carrouges!
Som hæder for din tjeneste for kongen.
Stille!
I Guds navn slår jeg dig til ridder.
Rejs dig.
Nuvel, mænd! Bered jer på kamp!
SKOTLAND 1385
Herre?
Hvorfor flygter de? Hvorfor flygter de?
For kongen!
Vor herre vender tilbage! De kommer!
Vor herre vender tilbage!
Vor herre vender tilbage! Han kommer!
Velkommen tilbage, herre!
Min herre, du er syg.
Feberen er det eneste, jeg har med fra det elendige sted.
Og din riddertitel.
I morgen må jeg drage til Paris.
Jeg er væk i en uge. - Men du er ...
Skatmesteren skylder mig penge. - Jean, du er syg.
Han kan godt rejse.
Til Paris? Det er tre dages ridt. - Og Argentan.
Pligten kræver, at jeg underretter Pierre.
De vil beundre dig som ridder.
Og du vil forvirre dem, som ikke havde ventet, at du ville vende tilbage, Jean.
Ridder Jean de Carrouges?
Skriv dit navn her.
300 guldstykker.
Herre.
Jeg går til mit kammer.
Godnat.
Min elskede?
Hvad er der galt?
Har min mor skændtes med dig igen?
Nej.
Jeg har savnet dig.
Har du ikke savnet mig?
Jeg har savnet dig mere, end du aner. - Så lad os gå i seng.
Hvad er der, min elskede?
Mens du var væk, var der en dag, -
- hvor din mor havde et ærinde i Saint Pierre.
Ja.
Hun tog tjenerne med sig, og jeg var alene her.
Lod hun ikke Alice blive hos dig? Det bød jeg hende.
Hun tog alle tjenerne med.
Kort efter kom en mand.
Jeg kendte manden, så jeg lukkede ham ind.
Men han var ikke alene.
Han overfaldt mig.
Han holdt mig nede, og jeg protesterede.
Jeg skreg, så højt jeg kunne, men der var jo ingen her.
Jeg blev overmandet. Jeg kunne intet gøre.
Jeg blev voldført.
Hvem? Hvem gjorde det?
Hvem?
Jacques le Gris.
Taler du sandt? - Ja. Ja.
Taler du sandt? - Ja, jeg taler sandt. Tro mig.
Tro mig.
Du er min elskede. Her.
Jeg var her ikke til at beskytte dig.
Tilgiv mig.
Vil du ikke nok? - Jean.
Han skal bøde for det, han har gjort.
Det kommer han til.
Saml sværdene! - Vis dem herind.
Træk hestene ned. Flyt dem til side.
Før dem ind.
Jeg beder om jeres hjælp. Marguerite er min viv, og hun blev forulempet.
Det må ikke gå ustraffet hen. - Den eneste måde er at gå til Pierre.
Men han vil næppe høre din sag.
Fortæl, hvad I har hørt i dag. Fortæl det overalt og til enhver, der vil lytte.
Vi bliver genstand for sladder.
Hvis historien bliver udbredt i Normandiet, -
- så må Pierre høre på os.
Jeg har en plan.
Jeg udæsker ham til duel på liv og død.
Den tradition blev forbudt for mange år siden.
Nej, Jeres Nåde.
Det er sandt, at ingen har duelleret i din livstid, -
- men det er stadig acceptabelt som ...
Det kræver, at hele rådet i Paris samles.
Alle 32 medlemmer af majestætens ret.
En af os har løjet. Lad os lade Gud afgøre hvem.
Ridder Jean, hvis du taber denne duel -
- og dermed beviser, at din anklage er falsk, -
- vil din viv lide under konsekvenserne.
Gud ser i nåde til dem, der taler sandt. Og sandheden vil sejre.
Jeg er ikke bange.
Fremragende.
RETSPALADSET
Hans Majestæt Kong Charles VI!
Hvad ønsker du at forelægge retten?
Højeste og mægtigste konge og vor enevældige herre, -
- lad mig præsentere mig selv, Jean de Carrouges, -
- ridder ...
Jeg har et klagemål i denne ret.
Jeg anklager denne væbner ...
... for den værste forbrydelse ...
... mod min viv ...
... fru Marguerite de Carrouges.
Jeg påstår, at i den tredje uge af januar ...
... tog denne Jacques le Gris ...
... på forbryderisk og kødelig vis ...
... min viv mod hendes vilje i vort hjem.
Og hvis denne Jacques le Gris ...
... benægter sin skyld ...
... så er jeg rede ...
... til at bevise min anklage med min krop mod hans ...
... og forårsage hans død på et aftalt tidspunkt.
ANDET KAPITEL Sandheden ifølge JACQUES LE GRIS
Kom og kæmp! I vil alle dø!
I vil dø som slagtesvin!
Kom så! Kom så, usle afskum!
Vi kan ikke bare sidde her. - Kæmp!
Pierre beordrede os til at forsvare broen.
Til helvede med det. - De lokker dig.
De vil have os til at forlade broen, så de kan indtage Limoges.
Så får de deres ønske opfyldt!
Min søn er en dåre! Lad ham ride. - Alene? Så dør han.
For kongen! - For kongen!
Jeg ved, at han er stædig. - Stædig, byrdefuld, jaloux.
Ubesindig, dum, opfarende, dum. - Ja, herre.
Han betaler ikke til tiden. - Men han er min ven.
Han adlød ikke og lod Limoges falde.
Han troede, at han ville sejre. Han mente det vel.
Han er forpulet kedelig.
Vil du gerne have mere af hans mismod her i Argentan?
Han er som en sort sky.
Herre, jeg har kæmpet ved hans side og set det værste, verden kan byde på.
Han er loyal. - Det er mine forpulede hunde også.
Som du ønsker. Gå bare. Gør, som du vil.
Jeg har ikke høje tanker om hans karakter. Men det har jeg om din.
Det er din fremmeste egenskab.
Men lad dig ikke forblænde af din loyalitet.
Tak, herre. - Ja.
Le Gris?
Guld? Eller sandalen?
Guld. - Nemlig. Guld.
PIERRE D'ALENÇONS HUS
Nej nej. Jeg ved det.
Mine damer og herrer.
Under normale omstændigheder ville jeres værtinde, viscomtessen, -
- min kone, fru Marie Chamaillart, -
- se solen stå op sammen med os.
Hun ville synge højere og danse mere og drikke jer alle under bordet.
Men hun har travlt med at skabe vort ottende barn på 14 års ægteskab.
Godnat, kære venner. Jeg venter ikke oppe på nogen af jer.
Især ikke min mand.
Godnat, min kære. - Min elskede.
Hørt. - Godnat.
Nu kan aftenen i sandhed begynde.
Hvor kom vi fra?
Latour, læs højt.
Jeg kan ikke læse latin.
Du kan slet ikke læse.
Så læser jeg højt. "Om kærligheden".
Regel nummer 24.
Har nogen et bud?
Væbner?
"En ny kærlighed fordriver en gammel."
Såre sandt. Vi har vist en væbner med et skjult talent.
Læs du.
Kærlighedens regel nummer fire. "Kærligheden vokser altid ...
... medmindre den falmer."
Uforskammede høved!
Han kender dig vel.
"Intet forhindrer en kvinde i at blive elsket af to mænd.
Eller en mand i at blive elsket af to kvinder."
God oplæsning.
Kom nu. Hvis du flygter, så jagter jeg dig.
Nu bliver det alvor. - Nej! Nej! Nej!
Nej!
Nej! Nej! Nej!
Hun er ikke let at tøjle.
Nej! - Og hun er stærk.
Her. Du skal føle min ondskab i dig.
Pierre! Kom, Pierre.
Godt! - Pierre.
Pierre.
Livet er herligt.
Ulvene har heller ikke sovet.
Snart vågner din kone, herre. Du må hellere være derinde, når det sker.
Gravid og hysterisk. Så hellere ulvene.
Fortæl mig, væbner, -
- hvordan bliver en soldat så klog på litteratur?
Jeg er født uden navn eller rigdom. Jeg beredte mig på et liv i kirken.
Kravene ...
De huer mig ikke. - Nej.
En libertiner som jeg. - Det har altid faldet mig let.
Har du også viden om tal?
Ja, herre.
Så lad mig fortælle dig noget, som skal forblive mellem os.
Mit regnskab er i uorden.
Vil du bruge din viden på mine midler?
Hvordan kan det være?
Betalinger falder sent. Regnskabsførerne er sløsede.
Herre, de adelige holder på de penge, de burde skænke dig.
Pesten har taget halvdelen af arbejdsstyrken. Høsten er skidt.
Jeg forstår godt tallene, men det kan du se bort fra.
Du skal have en hær klar hvert et øjeblik. Det kan man ikke uden penge.
Og når de siger, de ikke har dem? - Lad dem sige det til mig.
Nuvel.
Jeg prøvede at tale med din herre. Forstyr mig ikke igen.
Lad os se på kortet.
Ikke?
Der er min ejendom ved Bourg.
Nej, min gode mand. Nej.
Hvad er det her? - Aunou-le-Faucon.
Nej.
Det er en af mine mest værdifulde besiddelser.
Det skal være en del af min datters medgift.
Jeg kan ikke bare give ham det.
Min ven, Pierre beder dig ikke give ham din fineste besiddelse.
Aunou-le-Faucon er dobbelt så meget værd, som jeg skylder.
Tænk på, hvor godt det vil føles at være helt gældfri.
Har du hørt forlydenderne fra nord? Der er en far, som er så desperat, -
- at han vil bortgifte sin datter til Jean de Carrouges.
Sandelig? - Ja. Forræderen Robert de Thibouville.
Carrouges har brug for en arving. - Er hun Normandiets eneste adelsdame?
Og han har brug for penge. Og meget taler for hende.
Hun er rig og ung, og det siges, at hun er smuk.
Ja, og hendes far forrådte kongen. - Jeg forsvarer ej Robert de Thibouville.
Ja. En skam, at han ikke blev halshugget. Så havde han undgået ydmygelsen.
Rolig.
Ja. Her, knægt. Kronhjortens blod.
En æresbevisning.
- Godt klaret, Etienne! Charles.
Hvad?
Han sagsøger mig.
Kom ind og tag bukserne af. - Han sagsøger mig.
Hvem? - Mig! For jorder, der retmæssigt er mine.
Jean de Carrouges har sagsøgt mig for en jordbesiddelse.
Hvorfor skulle han dog gøre det? - Fordi du gav det til mig.
Han sagsøger også dig. Han sagsøger os.
Jeg ser ikke det morsomme, herre. Hvordan kan han kræve det, der aldrig var hans?
Væbner. Vil du nu indrømme, at jeg havde ret angående Jean de Carrouges?
Han siger, at han vil gå til kongen. Han har blødt for kongen.
Min fætter, kongen. - Pierre.
Jeg har blødt, og det har du også.
Sagen er afgjort. Jeg ville overraske dig ved hoffet.
Nu brasede du herind og kastede en trist glans over en lovende aften.
Så jeg fortæller dig det nu. Jean de Carrouges bliver ikke borgherre.
Du bliver den nye borgherre i Bellême.
Som ved et trylleslag.
Carrouges bliver rasende. - Sandt. Tag dine forpulede bukser af.
En kort afbrydelse.
Hvem vil hjælpe mig tilbage til min tidligere tilstand?
Kom her. Kom, min dreng. Le Gris!
Jeg vil beskytte fæstningen Bellême og lede dets garnison som borgherre, -
- så godt som jeg kan imod alle kongens fjender.
Jacques le Gris. Borgherre, rejs dig.
Goddag.
Slut dig til os, væbner. I dag er en fejringsdag.
Jeg bliver ikke, herre.
Vorherre bevares, du vil vel ikke sagsøge mig igen?
Hån mig blot.
Men du kan ikke ændre ret til uret eller uret til ret.
Oplys mig om, væbner, hvad der er ret?
Sidst ville du sagsøge mig for jorder, som jeg besad -
- og gav til min mest tro væbner -
- for hans tro tjeneste.
Du har aldrig ejet de jorder.
Jeg kender alt til din væbner. Ham, du gav jorderne til.
Ham, som er borgherre der, hvor jeg retmæssigt burde være det.
Min ven, lad os tale sammen. - Nej! Nej! Nej!
Jeg vil høres! Jeg accepterer ikke dette!
Min far ... Gennem 20 år ... Min far. Jeg har ventet i 20 år!
Ingen adelsmand her ville tale ondt om din far.
Du beder mig betale, og jeg betaler.
Her, som en mand af ære, siger du da, at jeg ikke er borgherre?
Siger du til mig, at jeg ikke er borgherre?
Jeg siger, hvad jeg vil, til dig. Jeg bestemmer, hvem der er Bellêmes borgherre.
Det er det, du skatter så højt. Den ... den spytslikker.
I er alle spytslikkere! Jeg sagsøger dig for dette!
På blot tre år er det lykkedes dig at gifte dig med en forræders datter, -
- at sagsøge mig for jorder, der aldrig har tilhørt dig, -
- og nu at stå foran mig for anden gang på to år og true mig med et søgsmål, -
- alt imens du taler om pligt og ære.
Er det sådan, du tjener mig? - Jeg tjener kongen.
Kongen.
Himlen og jorden!
Himlen og jorden ... hvad?
14.
37. 45.
15. 17 i mente.
Kom ind. - Godaften.
Jeg troede, du sov, herre.
Ja, min gode ven.
Det gjorde jeg også næsten.
Men jeg så, at her var lys, og så vidste jeg, at det var dig.
Jeg arbejder bedst alene.
Du gør det svært at få pligterne gjort.
Jeg kom for at fortælle dig, at jeg ikke kommer med til Crespins fejring.
Herre? - For langt og koldt et ridt.
Vi bliver her og knepper kvinder. - Nej.
Nej, jeg hører, at Jean de Carrouges kommer.
Det er tid til at lade såret hele.
Han ændrer sig aldrig. Hvorfor prøve?
Fordi en fejde mellem herrens lensmænd kun fører problemer med sig.
Vorherre bevares. - Og jeg er hans afdøde søns gudfar!
Jeg havde engang en plads i hans hjerte. - Gør, hvad du vil.
Så får du set den mystiske kone.
Han lukker hende ud af fangekælderen denne ene gang.
Forhåbentlig har han ikke taget hendes bøger fra hende.
Læser Carrouges' kone bøger?
På lige så mange sprog som dig.
Et sært par. - Ja. Verden er fuld af undere.
Tag nu med, min herre! - Nej.
For meget vin. Ingen latin nu. - Vi tilgiver børn, der frygter mørket.
Den sande tragedie er mænd, der frygter lyset.
Din anstændighed bliver din undergang.
Og min anstændighed er uendelig. Nej, herre!
Beregn det igen!
Undskyld.
Du vil nyde det. Vi rider fra dalen til der, hvor floden ender.
Vi kunne spise middag der.
Mine tjenere kan lave et måltid i det fri. - Åh, Jacques le Gris, spar dig.
Jeg har hørt alt om dig fra hofdamerne. - De praler blot.
Carrouges.
Undskyld mig, frue.
Carrouges. - Le Gris.
Pax! Godt gjort!
Fred blandt os, der tjener kongen. Han har brug for os alle.
Hørt. Vel talt. Kom, Marguerite.
Giv min gamle ven et kys og vis, at huset Carrouges har gode intentioner.
Bravo!
Hvis vi ...
Sådan.
Tror jeg. Værsgo.
En skam, at vi ikke har mødt hinanden før.
Er det det?
Jeg anede ikke, at Carrouges var heldig at have så smuk en viv.
Jeg hører, at du ikke finder det svært at skaffe dig smukke kvinder.
Og jeg hører ...
... at vi har en del til fælles.
Hvad kan vi dog have til fælles? - Værdsættelse af hinandens skønhed.
Du har talent for smiger.
Jeg taler blot sandt.
Og hvad mere? - Læser du bøger?
Det gør jeg.
"Roseromanen".
Jeg fandt den kedelig. - Kedelig? Den er elendig.
Jeg foretrækker "Parsifals belevenhed".
Det er en mere udfordrende og interessant roman.
Klog kvinde.
Fortæl mig det.
Han er naiv og en dåre.
Men hans hjerte er så rent, at han ville kunne gribe den hellige gral.
Det beundrer jeg.
Jeg forstår ham.
Han ved, hvad han begærer, -
- og han giver ikke op, før det er hans.
Gode sind hører sammen.
Pas nu på.
Carrouges.
Din viv charmerer mig, min ven.
Blot tanken er syndefuldt begær, herre.
Ikke mere syndefuldt end hendes begær efter mig.
Tilgiv mig. Jeg ønsker ...
Herre?
Jeg har aldrig før set dig sådan, herre.
Heller ikke jeg, min ven.
Det ser ikke lovende ud ved den skotske front.
Måske er fru Marguerite allerede enke.
Jeg ville ikke sætte mine penge imod Jean de Carrouges i kamp.
Hvad tror du, hun og Jean taler om?
Tror du, de læser sammen?
Han kan ikke læse, vel?
Den gæld, vi har til vore venner, er den største af alle.
Større end kærligheden?
Jeg har ikke oplært ham ordentligt. Det er min fejl.
Mine herrer! Mine herrer!
Jeg præsenterer ridderen Jean de Carrouges!
Herre, jeg vender hjem fra felttoget i Skotland.
Rejs dig, ridder. Tal.
Vi var ikke velkomne blandt vore skotske allierede. Vi belejrede Wark.
Højere, ridder. De kan ikke høre dig nede bagved.
Vi belejrede Wark.
Herre, jeg vender tilbage ...
... uden plyndringsgods og fanger.
Og uden fem af de ni væbnere, jeg førte an.
Jeg vender hjem som ridder og forbander Skotland og den dag, jeg tog dertil.
Ja. Nyheden havde overhalet dig.
Om dit katastrofale felttog.
Et tragisk resultat, Jean, men ikke fordi du var felttogets anfører.
Hørt!
Hvor skal du hen nu, Jean? - Jeg drager til Paris.
Jeg skal tale med skatmesteren om min betaling.
En god soldat og gode tider er ikke længe adskilt.
Jeg vender tilbage som ridder.
Det er anden gang, du ikke kalder mig ridder.
Det sker ikke en tredje gang.
Jeg ville ikke fornærme dig, ridder Jean.
Jeg vil ikke ringeagtes ...
... af denne væbner ...
... som fjæler sig ved hoffet ...
... og venter på at modtage gave ...
... efter gave efter gave ...
... og aldrig risikerer noget!
Intet.
Han skaffer sig måske flere ejendomme ...
... bliver yndet mere ...
... spiser mere, drikker mere ...
... kopulerer mere ...
... og kalder sig ellers en våbenfør mand.
Men i denne hal og enhver anden ...
... i mit selskab skal han kalde mig ridder.
Ridder.
Jovist ... min gode ridder.
Nyd din tid i Paris ...
... ridder Jean.
Så var der ikke mere, Jean.
Herre.
Hvem der? - Det er mig, Adam Louvel, frue.
Adam Louvel?
Jeg skammer mig over det, men jeg må bede om en tjeneste.
Min hest har mistet en sko, og ...
Her er ingen. Jeg må ikke lukke op. - Nej, selvfølgelig ikke.
Må jeg komme ind og varme mig, mens hesten får en ny sko på?
Jeg er ked af at måtte bede om dette.
Blot et øjeblik. Jeg er ked af det.
Frue, undskyld, jeg trænger mig på.
Jeg elsker dig så umådeligt. Jeg vil gøre alt for dig. Alt, jeg har, er dit.
Hvordan kan du tale sådan til mig? - Hvordan ellers tale til dig?
Frue, det kan ikke være anderledes.
Min kærlighed til dig har opslugt mig. - Hvor vover du?
Når min herre søger kærligheden ... - Tal ej!
Gå nu! - Du hørte fruen. Gå nu.
Herre.
Jeg er gift. - Ja. Du er pålagt en frygtelig byrde.
En kold, ubarmhjertig mand, som ikke elsker dig, som jeg gør.
Som ikke kan sætte pris på det mirakel, du er.
Jeg kan ikke bære at se dig lide sådan. Jeg ved, at jeres hus fattes penge.
Min herre sørger for mig. - Ja.
Men ved han, at du er den mest ...
... udsøgte ...
... fascinerende kvinde?
En kvinde ...
... jeg ville vi hele mit liv til.
Hør mig, når jeg siger, at jeg elsker dig. Jeg ved, at du elsker mig. Det må du gøre.
Gå. Vær nu rar at gå.
Jeanette!
Hvis du flygter, så jagter jeg dig.
Nej. - Ja.
Nej.
Nej!
Nej.
Vil du ikke nok lade være?
Du frygter, at du har skyld i dette, men, min elskede, sig intet om det.
For din egen sikkerheds skyld.
Hvis din mand hører om dette ...
... dræber han dig måske.
Sig intet.
Jeg siger heller intet.
Vær nu ikke ked af det, min elskede.
Vi kunne ikke lade være.
Tilgiv mig, fader. Jeg har syndet. - Sig frem, min søn.
Jeg bærer på en synd, der tynger mit hjerte.
Hvad er det, min søn?
Jeg har begået ægteskabsbruddets synd -
- mod en mand, jeg engang så som min ven.
Kan du de ti bud? - Ja, fader, men ...
Jeg beder om tilgivelse.
Min søn Matthæus fortæller os, at ser man lystent på en kvinde, -
- så har man allerede begået utroskab i sit hjerte.
Men er kærlighed en synd, fader?
Hvordan søge forladelse for kærlighed? - Det er Djævlens værk.
Denne fristerinde har ledt dig på afveje, som Eva lokkede Adam.
Det er ikke kærlighed. - Men hvorfor så?
Gud er trofast. Han lader dig ikke blive fristet over evne.
Dette er en prøvelse.
Min ven. Sæt dig.
Du bliver nødt til at sætte dig.
Drik det her.
Drik det hele.
Jeg kan kun sige dette direkte.
En uhyrlig anklage er blevet rettet mod dig.
Jean de Carrouges har øjensynligt ...
... blandt andre, fortalt enhver, som vil høre på det ...
... at du ...
... tog hans viv mod hendes vilje.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Hvorfor siger hun det?
Jacques, det er os to, der sidder her.
Jeg må vide det. Det er en alvorlig sag.
Det er en falsk anklage.
Hun protesterede traditionen tro, men hun er en fin frue.
Det var ikke imod hendes vilje.
Hvorfor skulle jeg have brug for at gøre det?
Har du set mig mangle kvindeligt selskab? - Nej.
Men du har ikke været dig selv.
Det er sandt, at jeg ikke har følt sådan her før.
En kærlighed ...
... jeg aldrig før har følt.
Kun med opbydelsen af al min styrke har jeg kunnet holde mig fra hende.
Vi vidste, at det var forkert. Jeg skriftede og sonede min synd.
Men jeg lover dig, at anklagen er falsk.
Selvfølgelig. Det er absurd.
Men jeg må forsvare mit ry. - Nej, det skal du ikke.
Det gør jeg, herre. Det må jeg gøre. - Du vil gerne forsvare din ære.
Men det almene sind forstår ikke disse nuancer.
De forstår ikke verden, som vi gør. De ser skurke og helte. Ikke andet.
Herre. - Benægt, benægt, benægt.
Overalt, altid, til hver en tid og til enhver.
Du begik ikke ægteskabsbrud. Det er aldrig sket. Ingen kan bevise det.
Det vil altid være dit ord mod Jean de Carrouges'.
Men du må gennem en offentlig retssag. Du vil blive anklaget for voldtægt.
Og en dom vil blive afsagt af den herre, -
- som dømmer i disse sager, og det er, som skæbnen vil det ...
... mig.
Jeg finder, at Jacques le Gris er helt uden skyld.
Jeg beordrer anklagen annulleret, og den skal stryges fra protokollen.
Der skal ikke tales yderligere om dette.
Der skal ikke sladres om dette. Straffen for at gøre dette udmåler jeg.
Er det forstået?
Hvad angår fru Marguerites edsvorne udsagn, -
- så kan man kun konkludere, at hun må have drømt det.
Send straks min kendelse til Paris, -
- før denne ubesindige ridder besværer kongen med yderligere vrøvl.
Ja, tal.
Herre, jeg er blevet fortalt, at Jean de Carrouges allerede er draget til Paris.
Han indgiver en appel til majestæten i dette øjeblik.
Usle hore.
Gejstliges fritagelse. Der er intet andet valg.
Som gejstlig kan du undgå en verdslig ret -
- og få din sag prøvet i kirken, hvor betingelserne er mere favorable.
Gejstlige mænd anklages oftere for voldtægt end andre.
De undgår hård straf ved hjælp af gejstlig fritagelse.
Vi får din sag for kirkens ret, og så er den ude af verden.
Men hvad med mit ry?
Var der ...
... en affære?
Bestemt ikke.
Sært, at hun hævder, hun blev voldtaget, og sætter sit liv på spil.
Hvorfor gør hun det?
Hele Frankrig taler om det her, og jeg er uskyldig.
Jeg har sagt, at det aldrig er sket!
Og under ekstraordinært pres og med fare for at ødelægge sit navn og ry -
- siger fru Marguerite, at det er sket.
Formelt set handler det ikke om hende. Voldtægt er ej en forbrydelse mod kvinden.
Det er en forbrydelse mod hendes mandlige værge. Altså Jean de Carrouges.
Det er ikke en sag, der bør føre til en duel på liv eller død.
Det bør ordnes i mindelighed.
Kræv gejstlig fritagelse.
Jeg er ikke kujon.
Almægtige konge, vor enevældige hersker, -
- jeg præsenterer mig selv, Jacques le Gris, -
- væbner og anklaget, -
- og jeg benægter hermed alle anklager ...
... især ...
... Jean de Carrouges' om, -
- at jeg mod loven ...
... og i kødet kendte hans viv ...
... fru Marguerite de Carrouges ...
... i den tredje uge af januar eller på ethvert andet tidspunkt.
Og jeg påstår yderligere, for at redde majestætens ære, -
- at denne ridder med falskhed ...
... og ondskab har løjet.
Og at han er falsk ...
... og ond, når han hævder dette.
Og jeg påstår yderligere ...
... med Guds hjælp ...
... og med jomfru Marias ...
... at jeg vil gøre alt for at bevise min uskyld.
Ridderen og væbneren har begge talt vel.
Nu skal parterne fremlægge deres erklæringer, -
- og når retten har modtaget dem, vil den afsige dom to uger senere.
Hvis en af jer ...
... forsøger at flygte fra Paris, ses det som et tegn på dennes skyld.
Der vil blive udstedt en arrestordre, -
- og han vil blive hængt.
Kongen beslutter, om der skal være en duel.
Hvad nu?
TREDJE KAPITEL Sandheden ifølge FRU MARGUERITE
Sandheden
Du får 330 livre i mønter, møbler, stoffer og ædelstene ...
... i tilgift til Mont a Gudot og ...
Og hvad med Aunou-le-Faucon?
Jeg måtte sælge det til grev Pierre.
Vi var enige om, at disse jorder gik til den, der gifter sig med din datter.
Er de ikke en del af medgiften? - Jeg kunne ikke betale min afgift.
Du lovede mig dem. Vi talte om det.
Medgiften er pengene og den jord, jeg har tilbudt dig. Det er alt, jeg ejer.
Og hvad med brudeprisen?
Jeg tilbyder dig et godt navn.
Jeg forventer, at hun kan udføre sine ægteskabelige pligter -
- og skænke mig en arving.
Min datter er stærk og rask og klar til at ære ægteskabet.
Undfangelsen af en arving og andre børn bør gå hurtigt.
Det bør bære mange frugter.
Fortsæt.
Brylluppet fortsætter.
Du er perfekt.
Jeg håber, det var nydelsesfuldt for dig.
Ja, herre. Meget.
Jeg kunne ikke have bedt om en mere tilfredsstillende bryllupsnat.
Måske har vi undfanget et barn denne nat.
Jeg tror, du ville nyde det. Vi rider ... - Herre. Carrouges.
Carrouges.
Le Gris.
Pax! Godt gjort!
Fred blandt os, der tjener kongen.
Kom, Marguerite.
Giv min ven et kys og vis, at huset Carrouges har gode intentioner.
Hvem er den væbner? Han er farligt flot.
Han har noget af et ry.
Vender min herre ikke hjem fra slagmarken, styrker jeg det gerne.
Det kan nok arrangeres alligevel. - Hvordan kan du sige det?
Jeg bør ikke blive set eller hørt sammen med dig.
Min mand ville kappe hovedet af mig. - Men du ville dø lykkelig.
Han er flot. Og charmerende, hører jeg.
Ja, han er flot og charmerende, -
- men min mand stoler ikke på ham.
Jeg er stolt af dig. Denne forbrødring må have været svær.
Dine råd var gode.
Du beskrev Jacques le Gris for venligt.
Han er urimeligt glad for sig selv.
Men kan du se, hvordan et smil og et venligt ord er bedre end trusler?
Selv hvis man ikke mener det.
Mens jeg er væk, ud over en god høst, -
- så vil vor lykke vende ved at få hestene bedækket.
Og indsamlingen af afgifter? - Ja, selvfølgelig.
Stil dig derover. Den her hoppe købte jeg til avl.
Den kommer fra en lang linje af krigsheste.
Hun vil give os mange værdifulde føl.
Nogle gange er forskellen på sejr og nederlag, på liv og død ...
Af vejen! - Luk leddet!
Nej! - Rolig!
Nej! - Rolig.
Rolig! Rolig! - Ikke den her hingst!
Nej! Ikke dig! Ikke med min hoppe!
Leddet skal være lukket! - Ja, herre.
Hoppen er i brunst!
Det er ikke ligegyldigt. Det koster mig penge.
Intet bliver gjort her uden mig.
Jeg regner med, at din lille død var mindeværdig og produktiv.
Den var ulig alle andre.
Hvorfor har jeg endnu ikke undfanget?
Jeg ønsker mig så brændende et barn.
At ønske sig et barn har intet med det at gøre. Vi har brug for en søn.
Tror du ikke, jeg ved det? Jeg tænker ikke på andet.
Jeg havde ikke dette problem med min første viv.
Jeg vender tilbage om et par måneder. Du er tryg her med min mor og tjenerne.
Du må aldrig være alene.
Og se ikke så trist ud.
Du skal være i godt humør, når jeg drager i krig.
Jeg er stolt af dig, herre.
Pas på huset. Det må ikke forfalde til kaos.
Naturligvis.
Godmorgen. - Frue.
Godmorgen, Henri. - Godmorgen, frue.
Det ser ud til at gå godt med drægtigheden.
Ja, frue. - Hvorfor er hun så lukket inde her?
Det bad herren mig om.
Min mand ved meget om heste.
Om at ride på dem. Opdrættet overlader jeg til dig.
Det ville være bedre for hoppen at kunne løbe frit omkring.
Så skal hun det. - Tak, frue.
Det er også sidste måneds afgift.
Kunne du ikke betale?
Din herre kom aldrig efter dem.
Er det usædvanligt? - Nej. Men det er ikke til besvær.
Tak.
Henri? - Ja, frue.
Er okserne ikke for langsomme?
Det tøede sent i år. Det har været hårdt for dem.
Hvis vi skal så havren i tide, må vi være meget hurtigere.
Jeg vil gerne bruge hestene. - Dem bruger vi aldrig til det.
Herren finder dem for værdifulde. - Ikke hvis de sulter ihjel til vinter.
Sæt det i værk. - Med det samme.
Du har fået lidt sol i ansigtet, frue.
Du ser rask ud. - Gør jeg? Jeg vil helst ikke blive rød.
Men det var en skøn dag.
Lidt farve i ansigtet viser, at man er i live.
Kun lige knap.
Har du hørt om den berømte skrædder fra Paris, som kommer i næste uge?
Du har arbejdet hårdt. Hvorfor ikke købe en ny kjole?
Det ved jeg nu ikke. - Han kopierer dronning Isabeaus kjoler.
De er meget populære. - Ja. De er meget udringede.
Næsten så meget, at man kan se dronningens ring i brystvorterne.
Det har hun vel ikke. - Jo.
Godaften.
Alting ser ud til at gå godt.
Jeg nyder disse opgaver. Det er mig en fornøjelse.
Indtil han vender tilbage fra Skotland. Selvfølgelig.
Det er ærgerligt, at du ikke har kunnet styre din mand væk fra konflikter.
Jean gør, hvad han finder nødvendigt.
Hvad laver du? Det ser skønt ud.
Med sorg siger jeg ...
... noget, der åbenbart ikke bærer frugt med sig.
Du er meget grusom.
Jeg er en god viv.
Så længe du opfylder dine ægteskabelige pligter.
Måske kan du ikke tilfredsstilles.
Hvordan er din søvn? - Ofte afbrudt.
Slatne led.
En bitter smag i munden?
Det ved jeg ikke.
Frue, du lider af en ubalance mellem de fire temperamenter, -
- primært sort galde.
Du er alvorligt melankolsk. Din krop er kold og tør.
Måske er dette, sammen med andre faktorer, -
- inklusive Guds vilje, det, der forhindrer undfangelse.
Det er vigtigt, at du får en nydelsesfuld afslutning -
- i lighed med din mands, hvis I skal undfange et barn.
Opnår du det? - Ja.
Finder du samleje med din mand nydelsesfuldt?
Ja, naturligvis, doktor.
Men jeg er dog ikke sikker på, at jeg oplever "den lille død".
Men hvis du oplever nydelse, så gør du.
Udmærket.
Jean bliver taknemmelig, fordi jeg har fået orden i regnskabet og i alt andet.
Måske har han intet imod denne udgift.
Vi kan begge to købe kjoler.
Vi overrasker din nye mand. - Det vil han ikke godtage.
Han vil sige, at jeg har nok kjoler.
Jeg har kun været gift i kort tid, men jeg forstår, hvilken byrde det er.
Du er nygift. Du føler vel ikke, at det er en byrde.
Bernard er en nøjsom mand. Og han kan ikke lide at kysse mig.
Jeg troede, hans udseende ville synes mig mere tiltalende, men han frastøder mig.
Så jeg er vel lettet, hvad angår kyssene.
Han er ikke som Jean, som er så flot og gavmild.
Mit ægteskab har også problemer.
Jeg er straks hos jer, de damer. - Tak.
Trods le Gris' mange beklagelige egenskaber, -
- så kan man ikke være blind over for hans udseende.
Omend han er grov. - Og fornærmende.
De er alle sammen dårer.
Enig.
Velkommen tilbage, herre.
Velkommen hjem, min elskede.
Jeg er så glad for at se dig. - Åh gud, Marguerite.
Har du mistet din anstændighed?
Gå ovenpå, inden de andre tror, du er en skøge.
Jeg er din viv.
Velkommen hjem, min tapre søn.
Tak.
Hvis jeg havde set kjolen eller kendt til den, ville jeg have stoppet det.
Og hvordan ville du have gjort det i mit hus?
Vil du lade din viv tale sådan til mig?
Marguerite er en voksen kvinde, mor. Hun træffer sine egne beslutninger.
Og lærer af det.
I morgen må jeg drage til Paris.
Jeg er væk i en uge. - Men du er syg. Bliv her, inden døre.
Ja, bliv her. - Man skylder mig penge.
Dem vil jeg hente. - Selvfølgelig.
Måske kan du besøge gamle venner.
Le Gris er i Argentan.
Hvorfor le Gris?
Sørg for, at Alice er hos hende, mens jeg er væk.
Jeg forbyder dig at forlade ejendommen.
Det er farligt.
Jeg vil gerne se mine venner.
Vi er så isolerede. - Nemlig.
Drager du af sted? - Ja.
Hvornår kommer du tilbage? - Når mine opgaver er fuldført.
Før natten falder på. - Jean sagde, jeg ikke måtte være alene.
Antoine!
So!
8, 9, 10, 11, 12 ...
Bliv der.
Hvem der? - Det er mig, Adam Louvel, frue.
Adam Louvel?
Goddag. - Jeg må bede om en tjeneste.
Min hest har mistet en sko, og ...
Her er ingen. Jeg må ikke lukke op. - Selvfølgelig ikke. Det forstår jeg godt.
Må jeg komme ind og vente, mens hesten får en ny sko på?
Bare lige så jeg kan få varmen. Det tager ikke lang tid.
Jeg kommer til ulejlighed. Jeg er ked af at spørge om det.
Jeg er ikke alene.
Frue, undskyld, jeg trænger mig på.
Jeg elsker dig.
Højere end nogen anden.
Og jeg vil gøre alt for dig.
Alt, jeg har, er dit.
Hvordan kan du tale sådan til mig? - Hvordan ellers tale til dig?
Frue, det kan ikke være anderledes.
Min kærlighed til dig har opslugt mig.
Hvor vover du? - Når min herre søger kærligheden ...
Gå nu. - Du hørte fruen. Gå nu!
Herre.
Jeg er gift. - Ja.
Du er pålagt en frygtelig byrde.
En kold, ubarmhjertig mand, som ikke elsker dig, som jeg gør.
Som ikke kan sætte pris på det mirakel, du er.
Tal ikke om min mand. - Jeg ønsker kun lykken for dig.
Jeg kan ikke bære at se dig lide sådan.
Jeg ved, at jeres hus fattes penge.
Min herre sørger for mig. - Ja.
Men ved han, at du er den mest udsøgte ...
... fascinerende kvinde?
En kvinde, jeg ville vi hele mit liv til.
Hør mig, når jeg siger, at jeg elsker dig.
Jeg ved, at du også elsker mig. Det må du gøre.
Gå. Vær nu rar at gå.
Marguerite, kæmp nu ikke imod.
Jeanette!
Hvis du flygter, så jagter jeg dig.
Jeanette!
Nej! Nej!
Kom her.
Nej.
Nej!
Nej! Nej! Nej!
Nej! Nej! Lad være.
Vil du ikke nok lade være?
Lad være.
Det her er vort øjeblik.
Lad være.
Du føler skyld i dette, -
- men, min elskede, sig intet om det.
For din egen sikkerheds skyld.
Hvis din mand hører om dette, dræber han dig måske. Sig intet.
Vær nu ikke ked af det, min elskede.
Vi kunne ikke lade være.
Frue, vi er tilbage.
Hun afprøvede en ny kok, og retten var smagfuld, bortset fra osten.
Jeg har aldrig holdt af den type ost, men den er desværre overalt.
Tak. Der er ét eksempel.
Jeg har glemt dens navn.
Der er farver, der løber gennem den.
Kender du navnet på den ost?
Jeg tror, det er roquefort.
Nej, ikke roquefort. Den er ikke lige så stærk som roquefort.
Men den har en tekstur, der er god i en ret.
Frue. Du har intet spist.
Er du syg?
Fru Carrouges har spurgt til din sindstilstand.
Min sindstilstand er fin. Tak, Alice.
Åbn ikke døren.
Det er Marie. Jeg skal tale med Marguerite. Er hun her?
Nuvel.
Det er mig.
Kom indenfor. - Goddag.
Marguerite!
Jeg har aldrig før været så glad. Jeg er gravid. Jeg er gravid.
Er alt vel? Du virker ude af dig selv.
Er du ikke glad på mine vegne? - Jeg er meget glad på dine vegne.
Herre.
Jeg har savnet dig.
Har du ikke savnet mig?
Jeg har savnet dig mere, end du aner.
Så lad os gå i seng. - Jean ...
Marguerite, jeg har været væk længe. - Jeg kan ikke.
Hvad mener du med det?
Jeg skal fortælle dig noget. - Hvad?
Hvad?
Mens du var væk, var der en dag, hvor din mor havde et ærinde i Saint Pierre.
Ja.
Kort efter kom en mand.
Jeg kendte manden, så jeg lukkede ham ind.
Men han var ikke alene.
Jacques le Gris trængte ind i vort hjem og ...
Hvad med le Gris? - Han tvang mig herind.
Og ned i denne seng.
Han voldførte mig.
Taler du sandt? - Tro mig.
Taler du sandt? - Jean, jeg taler sandt. Tro mig.
Jeg skreg. Jeg skreg, til jeg mistede stemmen.
Tvang han sig på dig? - Han voldførte mig.
Du fremprovokerede det ikke? - Nej, Jean.
Kunne du ikke flygte? - Han holdt mig nede.
Kan denne mand ikke gøre andet end ondt mod mig?
Jean, jeg vil sige sandheden. Jeg vil ikke tie.
Jeg har ingen retslig chance uden din støtte.
Så skal du få den.
Kom.
Jeg vil ikke tillade, at han er den sidste mand, der har kendt dig.
Jean? - Kom.
Kom!
Frue ...
... sværger du på dit liv, at hvad du siger, er sandt?
Det sværger jeg. - Vil du sværge det foran Gud?
Og hele Frankrig?
Ja. - Så kæmper vi.
Marguerite er min viv, og vi er forurettede.
Det må ikke gå ustraffet hen. - Den eneste måde er at gå til Pierre.
Men han vil næppe høre din sag. - Fortæl, hvad I har hørt i dag.
Fortæl det overalt og til enhver, der vil lytte.
Vi bliver genstand for sladder.
Hvis historien bliver udbredt i Normandiet, -
- så må Pierre høre på os.
Vi har en plan.
Marie?
Bliv lidt.
Hvorfor kan du ikke se mig i øjnene?
Det kan jeg ikke. - Marie?
Husker du det ikke?
Du har flere gange sagt, at du fandt le Gris tiltrækkende.
Det har du også.
Men jeg klager ikke over en voldtægt. - Marie!
Du tror mig ikke.
Jeg må gå.
Nej, Jean. Det er ikke det, jeg vil have! - Ikke det?
Kan han ikke blot blive retsforfulgt for sin forbrydelse?
Pierre er retten.
Hvis du bringer sagen for kongen, tager han bare Pierres parti som før.
Jeg bringer ikke sagen for kongen.
Jeg bringer sagen for Gud.
Marguerite, hvorfor har du gjort det her?
Fordi det, der blev gjort mod mig, er forkert.
Mænd som le Gris tager de kvinder, de vil have, når de vil have dem.
Hvem tror du, du er?
Min søn kan dø af dette.
Det er hans valg. Ikke mit.
Du er ikke anderledes end de bondepiger, soldaterne betvinger, når de er i krig.
Klager de?
Jeg kan ikke tie. Jeg må tale. - Marguerite!
Du har kun bragt skam over familien.
Jeg taler sandt. - Sandheden betyder intet.
Du ser på mig, som om jeg aldrig har været ung.
Jeg blev voldført.
Og trods mine protester og min væmmelse, græd jeg så foran min herre, -
- som havde bedre ting at tage sig af? Nej. Jeg rejste mig.
Jeg lod livet gå videre. - Men hvad kostede det dig?
Hvad det kostede mig?
Jeg er i live.
Du har betalt dyrt for det privilegium.
Jeg har hørt fra flere kilder, at du har sagt, -
- at du fandt monsieur le Gris tiltrækkende.
Måske har du drømt om denne hændelse -
- i ønsket om, at den var sand.
Ja, for længe siden blev jeg og mine veninder enige om, -
- at han var en flot mand, men jeg sagde, at han ikke var til at stole på.
At bemærke, at en mand er tiltrækkende, afslører intet andet end det.
Og hvis en af de kvinder er ens næreste veninde, -
- hvorfor skulle hun så bringe det her for retten?
Det ved jeg ikke.
Hvor mange år har du været Jean de Carrouges' viv?
Fem. - Og du har ikke født ham et barn.
En arving til familien. - Nej, monsieur. Nej.
Og alligevel er du nu her, et halvt år efter den hændelse, du påstår er sand, -
- og er seks måneder henne.
Måske har du en anden elsker og anklager le Gris for at skjule det.
Som sagt er jeg loyal over for min mand.
Nyder du at ligge med din mand?
Ja, naturligvis. - Det er ikke naturligt.
Du ved, at du ikke kan undfange et barn, medmindre du oplever nydelse.
Ja.
Og oplever du nydelse til sidst?
Ja. Det gør jeg.
En voldtægt kan ikke føre til graviditet. Det ved videnskaben.
Så tillad retten at undre sig over, at efter fem års ægteskab, -
- så skulle din graviditet være ...
... et tilfælde.
Lad os sige, at vi tror på, at du taler sandt, -
- og at denne hændelse fandt sted.
Så nød du det måske ...
... mere, end du er villig til at indrømme.
Vær rar at forklare mig, hvordan man kan nyde en voldtægt.
Oplevede du nydelse?
Svar på spørgsmålet! - Jeg oplevede ingen nydelse!
Er der flere spørgsmål?
Hvis din mand skulle tabe duellen, viser det Guds dom -
- og afslører, at du har aflagt falsk vidneudsagn.
Det forstår jeg godt. - Din mand har vel fortalt dig dette.
Straffen for som kvinde at vidne falsk mod en mand -
- i en sag om voldtægt -
- er, at du bliver klædt nøgen og klippet ...
... får en jernlænke om halsen, -
- bliver bundet til en træpæl -
- og til sidst brændt levende.
Fru Marguerite.
Det forekommer ofte ...
... at den anklagede brænder i op til en halv time ...
... før de dør.
Jeg taler sandt.
Så skal duellen finde sted.
Du synes, at le Gris er flot?
Du har vanæret mig foran kongen og hele Frankrig.
Du vidste, hvad der vil ske mig, hvis du taber duellen.
Du vidste det og sagde intet. - Gud straffer ikke dem, der taler sandt.
Min skæbne og vores barns skæbne bestemmes ikke af Guds vilje, -
- men af hvilken gammel mand der trættes først.
Hvor vover du at tale sådan til mig? - Hvad har jeg at tabe?
Jeg bad dig finde en anden måde, og nu skal jeg måske brændes.
Jeg sætter livet på spil for dig.
Du sætter mit liv på spil, -
- så du kan kæmpe mod din fjende og redde din stolthed.
Og det kan gøre vort barn forældreløst.
Eller tænkte du ikke på det? Du er en hykler.
Du blindes af din forfængelighed.
Jeg har forberedt mig.
Jeg er rede.
Jeg vil gerne blive lidt længere.
Hav tiltro, Marguerite.
Jeg har endelig født en søn, som jeg elsker så højt ...
... og nu ser jeg ham måske ikke vokse op.
Det var mit liv.
Havde jeg vidst, at sandheden ville tage denne kærlighed fra mig ...
... så ville jeg have gjort, hvad mange kvinder har gjort før mig.
Intet.
Du gjorde det rette.
Ikke hvis jeg dør.
Jeg er ikke som dig, Jean.
Et barn har brug for sin mor ...
... mere end en mor har brug for at have ret.
Riddere, begynd.
Frue, på grund af dit vidneudsagn -
- sætter jeg livet på spil i kamp mod Jacques le Gris.
Du ved, at min sag er retfærdig og sand.
Jeg siger foran jer alle, -
- at jeg talte sandt.
Nu er det i Guds hænder.
I dag vil retfærdigheden ske fyldest på grum vis, om Gud vil.
Lad os bede til, at det ender som duellen i Flandern.
Med le Gris, der med hånden flår Carrouges' testikler af.
Lad dem ride! Lad dem ride! Lad dem ride!
Hurtigt! Giv mig den! - En lanse! Hurtigt!
Af vejen.
En lanse! En lanse!
En økse! En økse!
Carrouges kan stadig forbløde. Vi beder til Gud.
Dræb ham! Dræb ham!
Dræb ham! - Dræb ham!
Bekend!
Bekend din synd for mig.
Carrouges, det var ikke voldtægt.
Det var ikke voldtægt.
Det var ikke voldtægt!
I Guds navn, og må min sjæl være forbandet, hvis jeg lyver!
Jeg begik ikke denne forbrydelse!
Så må din sjæl blive forbandet.
Ja.
Gud være med dig, min frue.
Nej ... Rejs dig.
Æren tilfalder dig, ridder.
Gud har talt. Du talte sandt, og din sag var retfærdig.
Du har kæmpet med styrke og ydmyghed.
Må Gud være med dig og din viv.
Din viv.
Længe leve Carrouges!
Carrouges!
Æret være Carrouges!
Carrouges!
Se!
Ridder Jean de Carrouges kæmpede og døde i korstogene få år senere.
Marguerite de Carrouges levede endnu 30 år, lykkelig og rig
som frue af Carrouges.
Hun giftede sig aldrig igen.
Oversættelse: Jesper Buhl Scandinavian Text Service