ACHERONS LITTERATURFESTIVAL
SIMONE CLEARY KREATIV SKRIVNING
RETURNERES TIL SENDEREN PESONEN BOR IKKE HER
Ja.
Min opgave er at få styr på finanserne i denne institution.
Og hvis vi skal være ærlige, så har festivalen længe været
et dyrt nostalgitrip.
Så hvis det behager professor Cleary og Wasserman at møde op,
så kan I fortælle dem det.
Beklager forsinkelsen. Hestebøvl.
Dr. Wasserman, jeg har besluttet, at universitetet
omgående skal trække sin støtte til litteraturfestivalen tilbage.
Jeg ved, I alle er skuffede, men lad os være ærlige.
Vi kan ikke engang tiltrække en forfatter, som kan få et beskedent publikum.
Jeg husker, da alle de store navne kom her.
- Updike! - Det var et bedre år.
- Vi burde invitere ham. - Han er død, Arthur.
Nå, det var en skam.
Vent, hvor skal du hen? Vent!
Du kommer for sent. Øksen er faldet over vores litteraturfestival,
og foran dig står den grumme bøddel.
Så du vil aflyse årtiets litterære begivenhed?
Beslutningen er truffet.
Jaså? Hvad hvis manden, jeg har inviteret til festivalen,
vil gøre os relevante igen?
- Jeg aner ikke, hvem det kunne være. - Er det ikke dit arbejde?
Okay, Simone. Hvem er det?
Hvem er forfatteren, som forsvandt i 20 år,
efter at han udgav sit mesterværk?
- J.D. Salinger. Det er Salinger! - Død, Arthur.
Shriver!
- Shriver? - Jeg troede, han var død.
Shriver! Der er bøvl med toilettet igen!
EN UGE TIDLIGERE
Gider du skynde dig? Jeg er under tidspres.
- Jeg fik det her brev. - Fik du et brev?
Nej... Er du i vanskeligheder?
"Kære mr. Shriver. På festivalkomitéen på Acheron Universitys vegne
vil jeg gerne invitere dig til vores litteraturfestival i år."
Vent... Invitere dig?
"Fordi dit værk er... kontroversielt"!
- Hvad mener de? - Det ved jeg ikke.
De må tro, jeg er en anden.
"Temaet er sandhed, fiktion og alternative fakta."
Gunstigt nok er det også 20-årsjubilæet for udgivelsen af dit mesterværk...
...Goat Time.
Vi vil også tildele dig Acherons pris for årets litterære bedrift.
"Med venlig hilsen, professor Simone Cleary."
Goat Time. Sikken åndssvag titel.
- Kender du den ikke? - Nej.
Alle læste den da. Den der kvinde har læst den.
Den fyr... Har du læst Goat Time?
- Hvad handler den om? Goat Time. - Aner det ikke. Jeg læste den ikke.
- Nogen tager pis på mig. - Jaså?
- Måske er det en af min ekskones venner. - Måske.
Næh...
Jeg ved, hvordan vi afgør det. Hej, hvordan går det? Tak.
Vi skal til bunds i det her.
"Kære mrs..."
Nej, det lyder ikke godt.
"Kære professor." Ikke sandt?
Nej, nej.
"Kære dr. Cleary. Det ville være..."
"...mig en ære at deltage i jeres højt agtede festival
og tale om sandhed, fiktion og alternative fakta,
som jeg virkelig dyrker.
Jeg talte faktisk med min ven Lenny om det bemeldte emne i morges.
I prisen i øvrigt en bil?
"Det ville jeg bare vide, fordi..."
Okay. Tja...
Han skriver mere om bilen.
Vi er jo alle bekendte med mr. Shrivers undergravende humor.
Jeg læste en artikel om Shriver for adskillige år siden.
- Jeg husker ikke tidsskriftet. - The Journal of Comparative Linguistics.
Men artiklen havde en interessant sammenligning mellem...
- Jeg skrev artiklen. - ...Goat Time og Ulysses.
- Jeg skrev fandeme artiklen, T! - Jaså?
- Jeg synes stadig ikke, det er en god idé. - Han lyder som en galning.
"Og dette kalder verden galskab.
Men de vises galskab stikker dybere,
og glimtet af melankoli er en skrækkelig gave."
- Byron? Ikke? - Lad os give op.
Vi giver værdiløse grader til alle, som betaler studieafgiften.
- Et år inviterede jeg Philip Roth. - Nuvel. Men du tager ansvaret.
Få Shriver og et stort publikum hertil. Dette er festivalens sidste chance.
Han svarede aldrig.
"Kære mr. Shriver, det glæder os, at du har accepteret vores indbydelse."
- Skriv, at jeg ikke kommer. - Gør det selv!
Jeg skriver ikke.
"Festivalerne er svære at holde i live, så dit svar glæder os."
Alle er forfatter i dag. Hvornår var du sidst i Starbucks?
"På alle litteraturelskeres vegne siger jeg tak.
Det er vel ikke anmassende at bede dig om at dele nogle nye skriverier?"
- Jeg skriver ikke. - Det gør de fleste forfattere ikke.
De klager over, at de ikke skriver. Så skriver de om ikke at skrive.
Og de er deprimerede. Du er altid deprimeret.
Vi har det vist svært med inspirationen.
Jeg ved godt hvorfor! Det er, fordi du er alkoholiker. Og en bedrager.
Du har bare tilfældigvis det samme navn som en forfatter.
Mage til arrogance.
- De bad mig skrive noget. - Latterligt.
Læg blyanten. Tag noget at drikke.
Vandpletten dukkede op på mit loft den regnvåde dag, min kone forlod mig.
Først var det blot en plet, cirka på størrelse med en mønt,
lige over sengen, hvor jeg lå og græd.
Jeg lyttede til den faldende regn og så pletten vokse,
til den var så stor som en baseball...
Mine damer og herrer, velkommen til Salt Lake City.
Undskyld.
Åh gud! Undskyld.
- Frue. - Hvad? Hvad? Undskyld.
- Skal du på toilettet? - Nej.
- Skal du kaste op? - Kan du gøre mig en tjeneste?
Kan du læse det her?
- Hvad fanden? Er det en slags test? - Nej, er det... læseligt?
Din skrivekunst er rædselsfuld.
"Vandpletten dukkede op på mit loft..."
Det stemmer.
- Er du forfatter? - Næh.
Jeg ved, hvem du er. Ja, jeg gør!
Ser du det? Det ligner dig ikke helt, vel?
Du er vist blevet lidt sjusket med dig selv.
Men det her er det eneste foto, der findes af den mystiske Shriver.
Jeg hedder Delta Jones. Jeg skriver faktisk min autobiografi.
Jeg tager altid til den festival. Forresten, gider du...
Jeg ville virkelig påskønne det, hvis du kunne signere den her.
Det mærkelige er, at jeg ikke ville deltage i år.
Men da jeg hørte, at du kom, så jeg det som et tegn.
Jeg sagde: "Det er tegnet! Shriver vil nemlig forstå mit arbejde."
Lad mig bare... Kan du skrive: "Til Delta"? Lige deromkring.
Prøv at gøre det nogenlunde læseligt. Det ville være fedt.
- Jeg kan ikke. Beklager. - Hvad?
- Måske senere? - Okay.
Gør klar til landing.
Vil du forresten kigge på min autobiografi? Det går hurtigt.
Værsgo.
Åh gud! Jeg håber ikke, malende beskrivelser af sex støder dig?
Hvad taler jeg om? Selvfølgelig ikke!
Mr. Shriver?
Hej, jeg skal med det næste fly tilbage til New York.
Lad mig se, hvad jeg kan gøre. Der går et fly om en time. Fungerer det?
Vodka martini. Dirty med tre oliven, tak.
Kangaroo.
Hvabehar?
En martini laves med gin. Er det med vodka, hedder den Kangaroo.
Tja...
Jeg vil nyde min vodka martini, og så bestiller jeg måske en til.
Okay. Hvis man bestiller en Kangaroo nu til dags,
tror bartenderen med manbun, at man er sindssyg.
Så det er nok bedst bare at kalde den...
Nu hvor jeg har din tilladelse, så var samtalen helt meningsløs.
- Det var den vel. - Tak.
- Undskyld forstyrrelsen. - Kan vi lade være med at snakke?
- Kan du lide at læse? - Næh, ikke rigtigt.
Okay, prøv den her.
Eller du kan forære nogen den.
Du...
Undskyld mig, men... Er du professor Cleary?
Jeg skylder dig vel en undskyldning.
- Intet af det skete nogensinde. - Okay?
Du skal opføre dig ordentligt i tre dage. Kan du finde ud af det?
- Ja. - Vær manden, der skrev én genial roman.
Så kan du vende tilbage til hullet, du har gemt dig i.
Og du får ingen bil.
Prisen. Det er en skide krystalplade.
Lad os se. Shriver. Shriver...
- Hvor lang tid kan det tage? - Der har vi dig, mr. Shriver!
Værelset er betalt. Jeg skal se dit kreditkort i tilfælde af diverse udgifter.
- Sådan et har jeg ikke. - Det er altså ikke muligt, sir.
Jo. Det er muligt.
Jeg har aldrig fået et.
Det er fint. Tak.
Det er roomservice til kl. 20. The Rabbit Hole er åben fra kl. 7 til 24.
- Her er din pose. - Tak.
Alt, du behøver, er her.
Du har dit program...
SHRIVER FORFATTER
...og rabatkuponer til forskellige butikker i byen.
- Okay. - Jeg henter dig i morgen tidlig.
Tak.
Hvad er "diverse udgifter"?
Roomservice og andre udgifter, som skal betales af hotelgæsten.
Jaså. Det vil jeg ikke gøre.
Okay.
Hvad pokker? Kom nu!
- Vorherre bevares. - Hej med dig!
- Behøver du hjælp med den? - Nej.
Med de gamle låse skal man dreje til venstre.
Sådan!
Åh gud. Hvorfor har de ikke givet dig et bedre værelse?
- Det er udmærket. - Ved du hvad? Tag mit værelse.
Det er meget bedre end det her. Se det gamle fjernsyn.
Det er udmærket. Jeg er sikker. Ellers tak.
- Sig til, hvis du behøver noget. - Det skal jeg nok.
Du ødelagde næsten alt med professoren.
Hvor længe tror du, at du kan opretholde facaden?
Nok ikke særlig længe.
Dit navneskilt er fint.
SHRIVER BEDRAGER
Jeg gad vide, om dit bedrag viser sig at være en komedie eller en tragedie.
Er der nogen forskel på dem?
Vandpletten viste sig i mit loft
den regnvåde dag, da min kone forlod mig.
Først var det en plet på størrelse med en mønt,
lige over sengen, hvor jeg lå og græd.
Jeg lyttede til regnen og så pletten vokse langsomt,
til den var på størrelse med en baseball.
Efter nogle timer var pletten lige så stor som en honningmelon.
- Hvad? - Jeg er der om ti minutter.
- Hvem er det? - Simone.
I guder.
Shriver?
Hej! Wasserman.
- Kald mig T. - Herligt.
Jeg er forfatter ligesom dig.
Jeg skal være ordstyrer på dit panel i morgen.
- Panel? - Ja, det står på dit program.
I posen.
Skal vi ikke få et par øl og diskutere, hvad vi skal tale om?
Jeg...
Godmorgen, Simone!
Vi tvivlede alle, da Simone sagde, at hun havde fået dig på krogen.
- Men her er du jo! - Ja.
Eller måske gemmer den rigtige Shriver sig endnu og har sendt dig som en spøg.
Jeg sender dig en af mine bøger!
- Det var pænt af ham. - Ingen læser dem frivilligt.
I hans seneste roman handlede 80 sider om, hvordan man slår hø.
Den fyr tilhører ham. Han kører ikke bil af åbenlyse årsager.
Undskyld, at jeg var irritabel i går. Der står meget på spil for mig her.
Jeg forstår.
- Er du parat? - Nej.
Selvfølgelig ikke... Jeg vil prøve at gøre det så smertefrit som muligt.
Det lover jeg. Altså...
Jeg er jo forfatter. Jeg forstår, at aktivitet alene er...
- Jeg vidste ikke, du var forfatter. - Lige nu er jeg administrator.
Jeg underviser meget. Men hver dag tager jeg mig tid til at skrive.
Undskyld, jeg afbryder, men jeg har mr. Shrivers penge.
- Dette er Teresa. Hun er amanuensis. - Beklager mønterne. Ja, tag den.
Vi tager penge til forfatterudgifter fra salgsautomaterne.
- Desuden... - Teresa.
- Udmærket. - Det er lige meget.
Ved du, hvem jeg talte med i går? Mr. Cheadum.
- Hvem? - Din agent.
Han er så glad for, at du er tilbage.
Han ville overraske dig, men du skal vide, at han kommer her.
- Shriver. - Pis!
Det behøver du ikke. Hun klarer det. Det er hendes job.
- Undskyld. - Teresa, du må samle dem op.
VELKOMMEN, FORFATTERE
Mr. Shriver. Vil du læse mit manus? Du vil elske det.
Bare skriv noget støttende.
Jeg kan skrive det for dig. Det er let. Så underskriver du bare.
Hey...
Jeg påskønner virkelig det her. Tusind tak.
- Du godeste. - Det beklager jeg.
Det var lidt overvældende.
Shriver, er du død eller levende?
Er du gået under jorden et sted Og skriver en roman?
- Mr. Shriver... - Det er udmærket, men...
Er du virkelig i live? Eller er du...
Stop så!
- Kender du til Blythe Brown? - Nej, det gør jeg ikke.
Jeg skal nok... Teresa, skaf ham et eksemplar.
Det er i orden. Bare hold posen. Tak.
Hun kom til dig. Dig, sorte mand.
Strømerfar. Undertrykkernes beskytter.
Din pistol, din knippel. Du tog hendes hånd.
Pressede hendes hals. Indåndede hendes ansigt.
Og tog hende og tog hende, til hun ikke kunne tage det mere.
Sikken stærk oplæsning. I har sikkert mange spørgsmål.
Stil jer venligst i kø bag de to mikrofoner, så vi kan begynde.
Nogen som helst?
Vær ikke generte.
Hvem som helst?
Mr. Shriver har et spørgsmål.
Hvad er det?
Har du nogensinde...
Har du nogensinde overvejet at skrive ud fra en mandlig synsvinkel?
Hvad sagde han?
Mr. Shriver... Jeg burde vel have ventet sådan et spørgsmål
fra manden, der skrev det opreklamerede, umodne macho-smuds, du kalder en roman.
Hvor den dog forargede husmødre og tryllebandt studerende.
Men lad os erkende det: Vi taler kun om mr. Shriver
på grund af hans forsvindingsnummer! Og for at svare på dit spørgsmål:
Hvorfor fanden skulle jeg det?
Glem det. Du har sikkert ret. Tak, for at du læste din poesi.
Vi har et spørgsmål til der og herovre.
Shriver, din gamle skurk! Laver du stadig rav i den?
Jack Blunt. Jeg interviewede dig for Rolling Stone.
Ja, Blunt. Det er længe siden. Jeg genkender dig knap nok.
- Vi talte kun over telefonen. - Nå ja. Undskyld. Det glemte jeg.
Det gør ikke noget. Har du et øjeblik til at snakke?
Jeg vil bare høre, hvorfor du har valgt at vende tilbage til den litterære scene.
- Jeg giver ikke interviews. - Perfekt. Så bliver det eksklusivt.
Jeg har intet at sige.
Kom her. Lad mig være ganske ærlig.
I sin tid arbejdede jeg for Rolling Stone. Ved du, hvad jeg laver nu?
Jeg arbejder for et online-tidsskrift og skriver om 20-årige skiderikker,
som ikke er værdige til at slikke sveden af dine nosser. Forstår du mig?
- Jeg ser, du har mødt en gammel ven. - Ham?
Du har vel intet imod et interview?
Du skylder mig det. Vi ses til middagen.
- Jeg har brug for en drink. - Så er jeg den rette mand.
For 20 år siden slog du igennem med din kæmpesucces af en roman.
Du var overalt. I Time, Newsweek.
Ingen fotos. Jo mere du gemmer dig, jo mere skriver de. Salget øges.
Hvem er den mand? Så vinder du National Book Award.
Men du dukker aldrig op. Så får du en humaniorapris.
Selveste præsident Bill Clinton skal hænge en medalje om halsen på dig.
Nu må han da dukke op. Jeg lejede sgu en smoking!
- Men så... - Og så?
Ingenting! Du forsvandt. Ingen Shriver. Præcis som skide Keyser Söze.
Jeg ledte efter dig overalt. Hvor var du i al den tid?
- Hvad har du gjort? Skrevet? - En smule.
Hvilket? Bøger? En roman, selvbiografi, noveller? Hvad?
Og så dukker du op til den amatøragtige, ynkelige såkaldte festival. Hold nu op.
Det giver ingen mening!
Jeg er på sporet af dig.
- Jeg er ikke Shriver. - Hvor sødt.
Nej, altså... Jeg hedder skam Shriver.
Men jeg er ikke den Shriver, som skrev bogen.
- Jeg er ikke den Shriver. - Naturligvis ikke.
Du er hamskifteren Shriver fra Goat Time,
som væver en kokon om sig selv og kommer uforandret ud.
Du genopfører det, der skete for din hovedperson!
- Jeg er ikke Shriver! - Hold nu op. Okay. Udmærket.
- Men det her bliver lagt ud i aften. - Ud? Hvor ud?
- Historien. - Jeg har ikke fortalt noget.
Du forstår dig ikke på internetjournalistik.
"Slet intet" er mere end nok. Jeg har lige drukket drinks med Shriver.
Det er historien. Alt andet er bare fyldstof.
- Men det gjorde du ikke. - Hvad gjorde jeg ikke?
- "Drak drinks med Shriver." - Tag ikke pis på mig, Shriver.
Okay...
- Okay... - Lad mig.
- Følger du efter mig? - Behold byttepengene.
Dette er dramatikeren Victor Shashtri Bennet.
Bare kald mig VSP.
Vi diskuterede Fugard, Soyinka og intertekstualitet
og deres relevans for mit arbejde.
- Fortsæt endelig. - Manden her behøver en whisky.
- Må jeg bede om Kangaroo? - Hvabehar?
Bartenderen ved, hvad det er.
Har du mødt Blythe Brown? Dette er hendes partner, Layla.
Elsker du teater? Har du set noget, som er værd at skrive hjem om?
- Ja, jeg har set meget. - Såsom?
- Hvad? - Tja...
- Jeg har set nogle ting. - Noget nyere?
Har nogle værker rørt dig? Sig frem.
Ja, jeg så... Her er den.
- Hvad arbejder du med, Layla? - Jeg er skulptør.
Hvilket materiale foretrækker du? Piberensere? Modellervoks?
- Kage. - Sagde du kage?
- Til tider spiser vi dem. - Hun sagde kage. Hørte du det, Shriver?
- Det er underligt. - Underligt?
Nej, det var ikke sådan... Pis. Det lød forkert.
- Det var ikke for at fornærme dig. - Hvad er mest fornærmende?
At du insisterer på at se verden fra det sexistiske patriarkats synsvinkel,
eller at du aggressivt nægter at tage kvindelige kunstneres værker alvorligt?
Begge dele kan vel opfattes som fornærmende.
- Skål! - Skål!
- Er du okay? - Ja, jeg har det fint.
Husker du, hvornår agenten ankommer? Altså min agent.
Det sagde han ikke. Han arrangerede selv sin rejse.
Pis, det er sgu tid!
Tilbage til campus, hvor vi skal se et skuespil af vores egen Victor Bennet.
- Jaså? - Vent lige.
SHRIVER: JEG ER IKKE SHRIVER
Er det her virkelig okay?
Så længe Simone, professor Cleary, ikke tager os på fersk gerning.
Jeg vil ikke gøre hende vred.
- Du er lun på hende, ikke? - Nej da.
Vær blid over for hende. Hun er blevet såret.
Forrådt af manden, hun elskede. Det er nogle år siden.
Lige efter det smertefulde brud faldt Simone for en...
...temmelig middelmådig poet.
En rejsende kom forbi.
Tavst, usynligt...
...tog han hende med et suk.
Men han så fandeme godt ud.
Du må hellere smutte derover. De vil savne dig.
Okay.
Den time af mit liv får jeg aldrig tilbage.
Shriver! Hvad syntes du?
Beklager. Jeg gik glip af det.
Men det ville være mig en ære, hvis du lod mig læse det.
- Tak. Det ville betyde meget for mig. - Det var så lidt.
Nå, mit publikum venter på mig. Vi ses!
- Tillykke. - Tak. Det påskønner jeg!
Tak. For Victor Bennet.
Jeg håber, du forstår, hvor meget det betyder for universitetet, at du er her.
Og for mig.
I årevis har jeg været splittet mellem at forbedre stedet her
eller give den hele armen for endelig at slå igennem som forfatter.
Hvad jeg end gør, kæmper jeg bare mod vindmøller.
Hellere det end at løbe ind i dem.
Mr. Shriver...
- JEG SIDDER I BAREN. LAD OS SNAKKE. - BLYTHE
Jeg har gennemskuet dig.
- Hvorfor? - Der er noget uldent ved dig.
Du narrede dig gennem den første dag. Nu bliver det sværere.
- Hvad skal jeg dog gøre? - Pas på kagedamen. Hun er farlig.
- Og hendes poetveninde... - Hun hader bestemt min bog.
Din bog? Du tror sgu på dine egne løgne. Du kan lyve for dem, men ikke mig.
Luk op, det er politiet!
Hvad? Hvad er problemet?
Du skal da ikke sove, Shriver!
- Undgår du mig? - Ja.
Det forstår jeg godt.
- Hvor er Layla? - Hun surmuler på vores værelse.
Skål.
Hvor vover du at holde fest uden at invitere mig, Shriver? Kom nu!
- Hvor uforskammet. - Ser man det!
Fest!
Kom herned!
Det ville være dumt af os at takke nej til den invitation.
Jeg er ret træt.
Hvor er livsglæden, jeg forventer af manden, som skrev Goat Time?
- T, du er for gammel til den slags. - Var din tunge, tøs.
Jeg er måske gammel, men jeg har poesien på min side.
- Jeg er med! - Jeg vil gå til køjs.
Du skuffer mig dybt, Shriver.
- Kom, Teresa. - Okay. Så er jeg vel færdig her.
- Vi ses i morgen tidlig. - Hvor skal alle hen?
Det gik hurtigt i opløsning.
Men det går ikke noget. Du ved, hvor du kan finde mig.
Hele natten lå jeg der, lysvågen,
og tænkte over, hvordan vandpletten ville se ud den næste morgen.
Godnat, Mr. Bojangles.
Ved daggry så jeg, at pletten var blevet endnu større.
Godnat, Mr. Bojangles.
Nu var den lige så stor som et voksent menneske.
En kvinde med langt, bølgende hår.
Godnat, Mr. Bojangles.
Hvad?
- Hej, det er Teresa. Jeg er i lobbyen. - Hvem? Hvad?
Du skal deltage i min workshop.
- Det må være en fejltagelse. - Det står i skemaet. Fik du ikke det?
- Nej, det fik jeg aldrig. - Okay, men det begynder om 20 minutter.
For satan da!
Hun sad i baren og gik nok ovenpå. Så du noget i går aftes?
- Shriver! - Vi skal af sted.
- Godmorgen. - Min nøgle ligger på mit værelse.
Blythe kom ikke tilbage i går. Hun er forsvundet.
Vi skal gå nu.
- Hun gik måske bare en tur. - En tur?
- Hvor skulle hun være gået hen? - Der behøver ikke være et specifikt mål.
"Jeg er den, som går med den ømme og voksende nat."
- Whitman. Nå, vi skal gå. - Åh gud.
- Var hun ikke på dit værelse i går aftes? - Jo, men hun gik.
- Hvornår? - Det aner jeg ikke.
- Hvordan det? - Han har vigtigere ting at tænke på.
- Jeg ringer til politiet! - Det er ikke godt.
- Hvad forventer dine studerende af mig? - Intet. Jeg sagde, du er et geni.
Jeg bad dem læse bogen. Det har nogle af dem vist gjort.
De vil alle være forfattere, men gider ikke læse.
- Hvorfor er bogen kvindefjendsk? - Jeg finder den erotisk.
- Den er beskidt. - Og? Livet er beskidt.
Jeg vil godt vide... Hvorfor opkaldte du hovedpersonen efter dig selv?
Jeg kunne ikke hitte på et andet navn.
Hvad skete der med konen? Hvorfor forsvandt hun?
- Han myrdede hende. Ikke? - Nej, det gjorde han ikke.
Hvad er sandheden?
Hvad kommer fra din fantasi, og hvad kommer fra dit liv?
Jeg har faktisk svært ved at holde virkeligheden og fantasien adskilt.
Hvordan forstår man sine oplevelser, hvis man ikke har fantasi?
Fiktion og fortællinger er et redskab, som mennesker har,
og ingen andre væsner har, for at give vores eksistens mening.
Vi skaber en fiktiv verden...
...som et laboratorium for at finde mening i den virkelige verden.
Tak.
Det er fedt, at de studerende møder en rigtig forfatter.
- Er der ikke mange forfattere her? - T og Simone?
Deres bøger er kun i college-boghandlen under "lokale forfattere".
LOKALE FORFATTERE
Jeg vidste ikke, at Simone havde udgivet en bog.
Hun har udgivet to.
Hun er ikke en dårlig forfatter. Hun er faktisk ret dygtig.
- Men hun er et afskrækkende eksempel. - Hvordan det?
Når jeg er på hendes alder, vil jeg have en karriere, en redaktør og en agent,
sgu ikke være strandet i Acheron.
Der var du. Kom nu! Vi er sent på den.
- Må jeg tage dem med? - Hvad? Ja.
- Jeg betaler for dem. Tusind tak. - Lad mig.
DROP VRØVLET!
Du gik glip af en fed fest i går aftes.
Hinsides evigheden.
Men det, der sker på Hotel 99, bliver på Hotel 99.
Jeg vil skrive en bestseller om det sted en dag.
Jeg håbede at få dig med i et af kapitlerne.
Sagde du ikke lige, at det, der sker der, bliver der?
- Tja... - Hej.
Hej, Victor.
Jeg ser, at vores sapfiske favoritpoet ikke er til stede.
- Myndighederne er vist blevet kontaktet. - Hvilke myndigheder?
Du virker lidt bekymret. Har du noget på hjerte?
- Har du læst dem? - Ja.
De er gode. De er...
...familiedramaer. Kvinder, som kæmper med at passe ind.
- Du virker affærdigende. - Nej, nej.
Det er bare... Altså, forfattere som du og jeg...
Vi går efter de store fisk.
Vi trækker sandheden op fra det mørke dyb. Nå, men...
Hej og velkommen!
Vi er jo alle glade for at være her. Det er jeg i hvert fald.
Jeg vil lægge ud med at præsentere denne mand,
som ikke ville behøve en præsentation, hvis folk var bekendte med hans ansigt!
Han har skrevet én roman. En fantastisk roman.
Mine damer og herrer: Shriver!
Så vil jeg præsentere dramatikeren Victor Bennet,
som kommer fra et eller andet land.
Vi havde alle fornøjelsen af at se hans hysterisk sjove,
men også meget rørende skuespil i går aftes. Victor Bennet!
Temaet for dagens paneldiskussion er:
"Er ordene på siden virkelighed... eller en illusion?"
Mine herrer.
Er virkeligheden ikke en illusion? Virkelighed skråstreg illusion.
Skråstregen antyder vel, at de er synonyme?
Skrev jeg fiktion, ville jeg være dramatiker/forfatter.
Det ville ingen argumentere imod. Obstetriker/gynækolog.
AC/DC.
Jeg ser, du har taget notater, Shriver. Vil du dele dem med os?
I går, på mit hotelværelse, så jeg...
...en gruppe cheerleaders. Unge kvinder.
De dansede og muntrede sig som børn ved en pool.
Pludselig svævede en af unge kvinder op gennem luften.
Sagte, som en fjer, der blæses af vinden.
Hun havde langt blond hår og blå øjne.
Fra mit vindue kunne jeg have rakt min hånd ud
og rørt hendes ansigt.
Og hinsides denne skønne unge kvinde...
...havde jeg ikke kunnet se, hvor ørkenen mødte nattehimlen...
...hvis det ikke var for en usynlig linje,
som viste, hvor Jorden endte, og hvor millioner af stjerner begyndte.
Mens alt dette skete, rullede et langt godstog sløvt forbi.
Dets hjul afgav den klaprende lyd, som føles så tryg.
Den går i takt med vores hjerteslag.
Eller måske opdigtede jeg bare det hele!
Lige ham, jeg ville finde! Se her.
Over 100.000 hits. 600 kommentarer indtil videre.
Denne kvinde fra Toledo...
- Mr. Shriver? Kriminalbetjent Karpas. - Er du i vanskeligheder, Shriver?
- Det ved jeg ikke. - Denne vej.
Jeg har læst din bog. Du har et interessant perspektiv på livet.
- Har jeg det? - Ja.
- Det er lidt nihilistisk, ikke? - Jeg kan ikke lide mærkater.
- Er den cubansk? - Bestemt.
Dine karakterer har ingen moral.
Der findes ingen godhed eller ondskab. Gud findes ikke.
Der er kun udskejelser og smuds. Uhæmmet utroskab.
Og mord, naturligvis.
- Ja. - Ja?
- Du var den sidste, som så Brown i live. - Vent. Er hun død?
Det sagde jeg ikke. Har du noget, du vil sige?
- Er hun død? - Nej, forsvundet.
Men når der er gået 24 timer, ender det sjældent godt.
Receptionisten på hotellet sagde, at Brown havde lagt en seddel til dig.
Ja, hun ville mødes over en drink i baren.
Interessant. Jeg har nemlig 400 personer, der så jer skændes den aften.
- Mødte du hende i baren? - Nej, jeg var træt.
Ikke for træt til en fest.
- Behøver du en advokat? - Det tror jeg ikke.
- Okay. Vi ses til soiréen. - Hvilken soiré?
Sjov fætter.
Jeg har gravet i din fortid. Der er ting, som ikke hænger sammen.
Du ved vel ikke, hvor din ekskone er?
- Nej. - Okay.
Du hører fra mig, hvis jeg finder noget.
Uha da! Han tror, du myrdede hende.
- Hvem? - Poeten, naturligvis.
- Og måske din kone. - Men det gjorde jeg ikke.
Det er interessant. Parallellerne mellem dit liv
og hovedpersonen i Shrivers bog. Synes du ikke?
- Okay. Lad mig være, så jeg kan tænke. - Shriver?
- Undskyld. - Kom nu.
Jeg skal klare nogle ting. Så skal jeg hjem og skifte tøj.
- Hvad med mig? Jeg ligner en bums. - I forfattere må godt være jer selv.
- Hvad med dig? Du er da også forfatter. - Sådan ser folk mig ikke her.
Jeg hader den fest. Gid vi kunne springe den over.
- Så lad os det. - Det kan vi ikke.
Dr. Bedrosian sponsorerer festivalen.
I aften skal vi hjem til hende og få hende til at føle sig meget vigtig.
Eller det er snarere dig, som skal give hende den følelse.
- Det kaldes at synge for føden. - Jaså.
Du behøver naturligvis ikke synge hver en melodi,
hun beder dig om at synge, hvis du forstår.
- Hvad underviser dr. Bedrosian i? - Hun arbejder ikke på universitetet.
Hun er lokal gynækolog.
Købte du virkelig dem?
- Jeg vil have, at du signerer dem. - Jeg har flere kasser at give væk.
Jaså?
Dine bøger burde være ude i verden. Det, jeg indtil videre har læst, er...
- ...helt enestående. - Jeg havde mange drømme.
Men så var jeg nødt til... at forholde mig til virkeligheden.
Folk prøvede at give mig råd. "Gå online. Få en hjemmeside."
"Byg en platform."
De siger, det er vigtigere end at skrive. Kynisk, ikke?
Og så har vi... dig.
Du forsvandt. Du benægter stort set, at du skrev din egen bog.
Du manipulerer, hver gang du får et spørgsmål.
Du, mere end nogen anden, lader dit værk tale for sig selv.
Lader jeg mit værk tale for sig selv, så lytter ingen.
Jeg skal blive færdig. Vi kommer for sent.
Vi laver en aftale:
Læs op fra Goat Time. En privat højtlæsning for mig.
Så signerer jeg dine bøger.
- Hvad skal jeg læse? - En af de ombukkede sider.
- Højt? - Nej, stille. Naturligvis højt.
"I dagene, ugerne og månederne efter at min kone forlod mig..."
...ventede jeg, at der ville komme følelser.
Men jeg følte intet. Ingen sorg, intet tab, ingen tristhed.
Jeg oplevede kun energiløshed.
Som om jeg trak en tung spand op fra en afgrundsdyb brønd.
Men en dag da jeg tog bussen
på vej for at spise frokost med Franz, så jeg en mand.
Han var omtrent lige så gammel og høj som mig og var iført en lang frakke.
Den lignede den, jeg havde efterladt på en togstation for mange år siden.
Den dag havde først været kold, men blev varmere inden middagstid.
Jeg tog frakken af og lagde den på bænken ved siden af mig.
Så døsede jeg hen. Jeg tror, at jeg drømte.
Jeg vågnede ved det sidste råb om mit tog. Jeg løb, men glemte frakken.
Det var et år efter, den følgende vinter, at jeg opdagede, den var væk.
Jo mere jeg undersøgte mandens frakke...
...jo mere blev jeg overbevist om, at den havde været min.
Hvorfor havde han den på? Det var april. Jeg havde selv en tynd jakke på.
Da bussen nåede til mit stoppested, steg han af.
Jeg fulgte efter ham. Han gik over 7th Avenue og gik på 21st Street.
Han stoppede kortvarigt ved en aviskiosk og kiggede på nogle af formiddagsaviserne.
Han kiggede på sit ur. Jeg kiggede på mit. Jeg fulgte efter ham
og så ham gå ind på caféen, hvor jeg skulle mødes med Franz.
Gennem vinduet så jeg ham klemme sig forbi flere borde.
Og så, til min store overraskelse, stoppede han og hilste på Franz.
De to mænd krammede, og han satte sig overfor Franz,
som om det var ham, der skulle spise frokost med ham.
Jeg så dem spise. Manden spiste en omelet og Franz salade niçoise,
mens de drak en flaske af min yndlingsvin.
Jeg hadede denne fremmede ude i verden...
...som levede mit liv, spiste min frokost og indåndede min ilt.
En skønne dag ville jeg blive tvunget til at konfrontere ham.
"Jeg gik hele vejen hjem."
Undskyld, jeg...
Du ser pæn ud.
"Pæn"? Kan du ikke sige andet?
- Nej, jeg mente fantastisk. - Tak.
Spektakulær. Strålende.
- Skal vi virkelig til den fest? - Ja.
Min håndtaske.
Hey... Du lovede at signere bogen.
Det kan vi jo gøre... efter festen.
- Det er en god idé. - Ja.
Må jeg få en bourbon?
- Kan vi gå nu? - Her er hun. Gør hende tilpas.
- Hej, Simone. - Hej.
Mr. Shriver. Hvilken ære at have dig her i min ikke så ydmyge bolig.
- Tak. - Jeg håber, du vil nyde at være her.
Jeg prøver at opretholde et sofistikeret niveau i denne kulturelle ødemark.
- Det kan jeg se. - Det er vigtigt at være et forbillede.
At have dig som gæst er en stor del af det.
Det er alle mine donationer værd.
Ser du, jeg er lidt gal med litteratur.
- Hvem er den fyr? - Aner det ikke. Kom med til biblioteket.
- Det ligner ikke et bibliotek. - Men her arbejder jeg bedst.
Her er den. Første oplag, i perfekt stand.
Jeg måtte betale en formue for den.
Er der noget, jeg kan gøre for at få en signatur?
Er du forfatter? Jeg ved, hvem du er!
Noget som helst?
- En pen? - En pen.
Jeg skal vist på toilettet.
Du godeste.
Du...
- Det er hos Shriver. Det er Jeeves. - Lenny, det er mig.
- Sikken overraskelse. - Jeg tror, jeg er Shriver.
- Og? - Nej, den ægte Shriver.
Det er skørt, men det hele passer. Jeg husker hans liv. Mit liv.
Hvad har du røget derude? Det er jo galimatias.
- Er alt, som det skal være? - Ja, jeg har det fint.
- Hvad? - Nu giver det mening. Jeg skrev Goat Time.
- Alt er inde i mig. - Du glemte, at du var en kendt forfatter?
Det ved jeg ikke. Seriøst?
At skrive bogen kostede mig alt. Hvis jeg kunne glemme det,
tror du så, jeg kunne glemme at have begået et mord?
- Det er vel et hypotetisk spørgsmål? - Jeg ved det ikke.
Jeg ved bare, at jeg er Shriver, og jeg er måske på den.
- Okay! Så siger vi det. - Nej. Jeg er Shriver.
Jeg er selveste Shriver!
- Ja, ja. Slap dog af. - Jeg er Shriver!
Hallo?
Jeg begyndte at blive urolig.
Undskyld.
- Så... Hvad med middagen? - Den kan vente.
Men jeg er skrupsulten nu. Tal litteratur med mig!
Jeg fik sengen leveret fra Positano. Vi måtte forstærke gulvet.
Læs min roman, en garanteret bestseller. Den har det hele... Vold og sex.
Den handler om en smuk gynækolog, som har en mørk hemmelighed.
Ja, den handler om mig. Man bør jo skrive om det, man kender til.
Jeg vil have, at du er hårdhændet. Ja, ja!
- Kom så, din litterære løve! - Du!
Tro mig, det ansigt er ikke din wall of fame værdigt.
Simone? Jeg skal gå.
Du glemte min roman!
Simone? Simone!
Der må være noget. Hvilket som helst værelse.
- Simone. - Det er mig. Hvem fanden er du?
- Jeg er Shriver. - Din undvigende adfærd undrede mig.
Så dukkede nogen op med svarene.
- Så du er ikke vred over gynækologen? - Hold nu op...
- Hvilket held. Men Simone... - Drop det "Simone", hvem du end er.
Har du ikke løjet, siden du kom her?
Det er et kompliceret spørgsmål. Teknisk set har jeg løjet,
men løgnene viste sig at være sande.
Gud, hvor er her ulækkert, Simone! Der er ikke engang papirhåndklæder.
- Hvem er han? - Jeg hedder Shriver.
Der er han jo! Hovedgæsten. Min dobbeltgænger.
Du har givet mig problemer. Jeg var i en smuk ashram
og var så tæt på at opnå ren lykke, da jeg fik et opkald.
Jeg ved ikke, hvem du tror, du er, men det her er Shriver.
Nej. Du bør virkelig luske tilbage, hvor du kom fra,
for du har gjort denne dame bestyrtet.
Hold dig væk fra hende, din bedrager!
- Du er bedrageren. - Hvordan kan du bevise, du er Shriver?
Kig på mit kørekort eller mine kreditkort.
Her er min National Book Award.
Her er en invitation fra Clinton-parret angående humanioraprisen.
Bill er en nær ven.
Okay, det er ret overbevisende.
- Den slags går du rundt med? - Ja.
Og jeg var faktisk ved at...
- Simone? - Tak.
Kom endelig til min højtlæsning, hvis du kan klare ydmygelsen.
- Undskyld mig. - Hvor skal du hen?
Hvem er det?
Han er vel mig.
Det er okay.
Den anden Shriver er nok sammen med hende nu.
- Hun kysser ham. "Åh, Shriver!" - Nej, hun gør så ej!
Hun har en svaghed for forfattere.
Ja. Hvem har ikke det?
Du glemmer, at jeg kendte hende, da hun hed Simone Wasserman.
Jaså... Det vidste du ikke.
- Så han knuste hendes hjerte. - Nej.
Hun slog brutalt op med ham for flere år siden.
Han har ikke altid været så sofistikeret som i dag.
Han var hendes lærer, eller mentor, indtil hun overgik ham på alle områder.
Folk bemærkede hende. Det kunne han ikke kapere.
Han ødelagde hendes selvtillid og kuede hende, når han kunne.
Jeg genkendte faktisk hendes situation i en artikel
om bedragersyndromet og højtpræsterende kvinder.
Det her forstår du ikke, for du er jo en mand.
Hun troede på hans pis, og mistede sin selvtillid.
Men til slut fik hun modet til at smide ham ud.
De sidste fem år har han desperat prøvet at gøre det godt igen.
Og drukket.
- Der er du jo. - I guder.
- Hvad? - Jeg har ledt efter dig overalt, Shriver.
- Er der noget nyt? - Jeg fik mig en snak.
Med en cheerleader, som er er på grund af dysten.
Hun hed Sophie. En skøn pige. En smuk ung dame.
Hvis jeg nogensinde får en datter, bliver hun nok som hende.
Nå, men hun så miss Brown i dit værelse sent den aften.
Sagde hun, at hun så miss Brown?
Mens hun... "udførte et hop i luften".
Som du fortalte om tidligere i dag.
Hun sagde, at miss Brown lå besvimet på din seng.
Det husker jeg intet om.
Det var sidste gang, nogen så vores poet.
- Undskyld, antyder du, at mr. Shriver... - Alle er mistænkt.
- Alle. - Okay.
Efterforsker du i så fald bedrageren, som udgiver sig for at være Shriver?
- Bedrager? - Ja.
Og nu hvor du har notesbogen fremme, kan du notere,
at miss Brown havde forladt værelset, da jeg var der.
- Sophie nævnte dig ikke. - Jeg var sikkert på lokum.
Jaså.
- Ville du ikke opspore min ekskone? - Jo, det er en interessant sag.
Men svarene må være derude. Nogle af dem er måske i den her.
Wow!
Det her er nok den bedste festival, jeg nogensinde har deltaget i.
Det er for vildt!
- Hej. - Hej.
- Min nøgle ligger inde på værelset, så... - Jaså. Det var en skam.
- Du ser stresset ud. - Det går skidt for mig.
Jeg hørte, at du er den berømte forfatter Shriver.
Nogle er vist uenige i det.
Jeg vil heppe på dig.
Shriver, Shriver skriv, min ven Gå derud og kæmp igen.
Pennen er mægtigere end et sværd Så gå ud og vis dit værd.
- Hjælper det folk? - Det skulle jeg mene.
- Finalen er i dag. - Held og lykke.
Det behøver jeg ikke.
Jeg har brug for en nøgle til mit værelse. Jeg blev låst ude i går.
Jeg har vist ikke en.
- Har stuepigen en? - Spis lidt morgenmad. Jeg finder hende.
Nej, vent! Hun er syg i dag.
Hun... I... Hvad er det her for et hotel?
- Har I kun én stuepige? - Ja. Hun er meget hurtig.
- Hvem er den fyr? - Han er mig, åbenbart.
Hvad? Okay, jeg hørte, at du udforskede dr. Bedrosians "bibliotek".
- Jeg sværger, at jeg intet gjorde. - Nå? Så er du den første.
Sig ikke, jeg er her.
- Teresa! Har du set ham? - Hvem?
- Det ved du godt. - Det er nok hans grød.
- Er den hans? - Han gik.
Damen fra college sagde, at du skal tjekke ud til tiden.
Det var for en halv time siden. Du må betale for en dag til. Kreditkort?
Du kan bo hos mig, til vi finder nøglen.
- Pokkers. - Så slemt er det ikke.
Du har reddet min måned, min ven! Du har givet mig årets litterære historie.
En bedrager foregiver at være en tilbagetrukket forfatter.
Min artikel tvinger den rigtige forfatter på banen.
Det er utrolig ironisk. Jeg sælger den til The New Yorker.
- Godt, lad os gå. - Beklager.
- Har du det godt derinde? - Jeg har det fint.
Hvor er han?
Shriver! Shriver? Shriver!
- Shriver! Hvad vil du gøre ved det her? - Ræk mig et håndklæde!
Det her er et af de bedste litterære bluff nogensinde!
- Vi har en fræk bedrager iblandt os! - Mener du mig eller ham?
Da jeg først hørte om den charlatan, ville jeg så gerne tro på ham.
Okay, jeg tvivlede kortvarigt på dig.
Jeg var jaloux. Jeg kunne se, at min ekskone var ved at falde for dig.
Men jeg har aldrig set en forfatter,
som ikke var sikker på, at hans lort dufter af eu de cologne.
Men du, Shriver, går rundt som en usikker studerende.
En, som venter på, at nogen siger: "Nu skal du lægge pennen
og begynde at falbyde fisk for føden." Hvad skete der med dig?
- Jeg har nogle teorier. - Det har jeg også.
Du er skør! Ved du, hvordan jeg ved det? Jeg er også skør!
Men ikke skør nok til at tro, at du ikke skrev Goat Time.
Ud af badekarret, for satan!
Kom så! Om et kvarter bliver bedrageren hyldet af rektor.
Så bliver han eskorteret til auditoriet, hvor han skal læse højt fra din bog
og tage imod din pris!
Og nej, det er ikke en bil. Det er en skide plade.
Så skal vi af sted!
- Hvor er Teresa? - Hun løser dit problem på hotellet.
Hvordan kommer vi til universitetet?
Værsgo, den herre.
Jaså. Bondefangeren er kommet for at sælge os Eiffeltårnet.
- Lad mig præsentere Shriver! - Hvad foregår der?
- I er ikke så lidt frække. - Jeg vil bare sige undskyld.
- Hvorfor dog? - Jeg var ikke ærlig, da jeg kom her.
Den mand er en svindler. En fidusmager. En bedrager!
Hold dog kæft, din stinkende dranker. Sig det, du vil sige, og gå din vej.
Tag hende med storm!
Først og fremmest ville jeg bare sige,
at det har været et stort privilegium for mig at være her.
At være blandt jer.
Mr. Bennet, jeg glæder mig til at se en af dine forestillinger.
Jeg ville ønske, at miss Brown var her,
men jeg vil læse hvert eneste af hendes digte.
Og miss Layla...
Jeg håber, jeg en dag får den ære at spise en af dine skulpturer.
T, miss Teresa, allesammen. I er helt enestående mennesker.
I har behandlet mig med respekt og høflighed.
Jeg vil altid huske jer... med stor glæde.
Men mest af alt vil jeg takke professor Cleary for,
at hun gav mig muligheden for at finde mig selv.
- At... - Det her er vidunderligt.
- Det her er det bedste, jeg har læst. - Hun gemte sig på dit værelse.
Jeg faldt i søvn under din seng og vågnede i går.
Jeg orkede ikke Layla, så jeg skrev ny poesi.
Da du ikke kom tilbage, blev jeg en dag til.
Og så fandt jeg det her. Det her mesterværk!
- Hvad spiste du? Af ren nysgerrighed. - Hans myslibarer.
- De lå i din pose. - Kan vi stoppe de her tossestreger?
Det her er jo latterligt! Simone, altså.
- Hvem er det? - Tja...
- Shriver, vistnok. - Ja!
- Det er da skørt. - Du er skør!
Må jeg præsentere mr. Cheadum, Shrivers agent.
- Godt at se dig igen, Shriver. - I lige måde.
- Så er det afgjort. - Det her er den rigtige Shriver.
- Nå... Undskyld. - Hvorfor siger du undskyld?
- Kender du ikke dine egne klienter? - Vi har kun mødtes én gang. Jeg var 15.
Min far var Shrivers agent. Han fulgte med, da jeg arvede agenturet.
Stå stille!
For satan i skideskuret, Simone! Hvad har du involveret os i?
Vil den virkelige Shriver venligst træde frem?
Er ingen her forfatteren til denne bog?
Denne kalejdoskopiske dissektion af menneskets livsvilkår?
Denne drømmeagtige allegori?
Det her er Shriver.
- Jeg vil bare undskylde for... - Små slag.
- Det er ikke Shriver! - Miss Brown. Jeg ser, at du lever.
- Så du hævder, at du er Shriver? - Bestemt!
- Hvad sker der? Simone, fortæl dem det. - Det er jo skørt!
Det er ikke mr. Shriver.
- Hvorfor gør du det? - Det er latterligt. Simone, fortæl dem...
Knyt sylten, tak. Denne mand er en professionel bedrager.
Han hedder Herbert Davies og kommer fra Baltimore.
Hun udgav sig blandt andet for at være chefen for Federal Reserve.
- Jeg ved ikke, hvad det er. - Og ærkebiskoppen af Canterbury!
Efter ham.
- Fang ham! - Gør noget.
Han har åbenbart lagt mange damer ned. Og adskillige mænd.
Strit ikke imod!
Byron, jeg tror, det gør os relevante indenfor litteratur igen.
Jeg er så flov.
Jeg var klar til at tvivle på dig. Nej... Jeg tvivlede på mig selv.
Da du sagde, at du ville dukke up, virkede det for godt til at være sandt.
Jeg lyttede ikke til den del af mig selv, som vidste,
at kun du kunne have skrevet den bog.
Hvordan kunne du vide det, når jeg ikke vidste det?
Du vidste, at du havde skrevet den.
Men du troede ikke, du havde skrevet den. Derfor kom du hertil.
Kan vi starte forfra?
- Hvad? - Du ved nok...
Fra begyndelsen. Starte forfra. Ingen af de ting skete.
Hej.
Jeg hedder Simone Cleary.
- Er du parat? - Jeg er nervøs.
Jeg glemmer aldrig vores første møde. Min far sagde:
"Donnie, dette er mr. Shriver, den bedste forfatter i verden."
- Nogle år senere... - Det skal nok gå.
Tak.
Og jeg hedder...
...Shriver.
"Vandpletten dukkede op på mit loft den regnvåde dag, da min kone forlod mig.
Først var det blot en plet..."
Tekst: Tage Poulsen www.firstlightmedia.com