ACHERONS LITTERATURFESTIVAL
SIMONE CLEARY KREATIVT SKRIVANDE
ÅTER AVSÄNDARE PERSONEN BOR INTE HÄR
Ja!
Mitt jobb är att ordna upp finanserna för den här institutionen.
Om vi ska vara ärliga så har festivalen länge varit
en dyr nostalgitripp.
Så om professorerna Cleary och Wasserman behagar dyka upp
kan ni hälsa dem det.
Ursäkta att jag är sen.
Häststrul.
Professor Wasserman, jag har beslutat att universitetet
omedelbart ska dra tillbaka stödet till litteraturfestivalen.
Jag vet att ni är besvikna. Men ärligt talat:
Vi kan inte ens få hit en författare som lockar en medelstor publik.
Jag kommer ihåg när alla stora namn kom hit.
-Updike! -Det var ett bättre år!
-Vi borde bjuda in honom. -Han är död, Arthur.
Vad sorgligt.
Vänta, vart ska du? Vänta!
Du kommer för sent. Bilan har fallit över vår litteraturfestival.
Framför dig står den grymma bödeln.
Du vill lägga ner årtiondets litterära händelse?
Tyvärr är beslutet taget.
Jaså? Tänk om det är så att mannen jag bjudit in
kommer göra oss relevanta igen?
-Jag kan inte tänka mig att han finns. -Ingår inte det i din yrkesroll?
Okej, Simone. Vem är det?
Vem är författaren som varit försvunnen i 20 år
efter att han släppte sitt mästerverk?
-J.D. Salinger! Det är Salinger! -Död, Arthur.
Shriver!
-Shriver? -Shriver? Jag trodde han var död.
Shriver! Toaletten håller på igen!
EN VECKA TIDIGARE
Kan du skynda dig? Jag har en begränsad tid på mig.
-Jag fick det här brevet. -Fick du ett brev?
Nej, men... Har du gjort nåt fuffens?
"Käre mr Shriver. Å festivalkommittén på Acheron universitys vägnar
vill jag bjuda in er till vår litteraturfestival i år."
Vänta, bjuda in dig?
"Eftersom ditt verk... är kontroversiellt."
-Vad menar de? -Jag vet inte.
De måste tro att jag är nån annan.
"Temat är sanning, fiktion och alternativa fakta.
Det är glädjande nog även 20-årsjubileet av ert mästerverk...
...Goat Time.
Vi vill också tilldela er Acherons pris för årets litterära bedrift.
Varma hälsningar, professor Simone Cleary."
Goat Time, vilken sjuk titel.
-Känner du inte till den? -Nej.
Alla läste ju den. Den där kvinnan har läst den.
Den här killen... - Har du läst Goat Time?
-Vad handlar den om? Goat Time, alltså. -Vet inte, jag har inte läst den.
-Det måste vara nån som jäklas. -Jaså?
-Kanske nån som är kompis med min exfru. -Kanske.
Nä, förresten...
Jag vet hur vi ska lösa det. - Hej, hur är det med dig? Tack.
Vi går till botten med det här.
"Kära mrs..."
Nej, det låter inte bra.
"Kära...professor."
Eller hur?
Nej, nej.
"Kära dr Cleary. Det skulle vara..."
"...en ära att få närvara vid er högt aktade festival
och tala om sanning, fiktion och alternativa fakta,
nåt som verkligen är min grej.
Jag talade faktiskt med min vän Lenny om det nämnda ämnet imorse.
För övrigt, är priset månne en bil?
Jag undrade bara, eftersom..."
Okej. Ja...
Sen fortsätter han skriva om bilen.
Vi känner ju till mr Shrivers upproriska humor.
Jag läste en artikel om Shriver för många år sen.
-Jag kommer inte ihåg i vilken tidning. -The Journal of Comparative Linguistics.
I artikeln gjordes en intressant jämförelse mellan...
-Jag skrev artikeln. -...Goat Time och Ulysses.
-Jag skrev den jävla artikeln, T! -Gjorde du?
-Jag tycker inte det är en bra idé. -Han låter som en galning.
"Och detta kallas galenskap?
Men de visas vanvett går djupare,
och skymten av melankoli är en fruktansvärd gåva."
-Byron? Eller hur? -Vi ger upp.
Vi ger ut värdelösa diplom till alla som betalar för att gå kursen.
-Ett år bjöd jag in Philip Roth. -Okej. Men du får ta ansvaret.
Få hit Shriver och en stor publik. Det här är festivalens sista chans.
Han svarade aldrig.
"Käre mr Shriver, vi är så oerhört glada över att du accepterat vår inbjudan."
-Svara. Säg att jag inte kommer. -Gör det själv!
Jag skriver inte.
"Det är svårt att hålla liv i festivaler så ert svar gladde oss."
Alla är författare nuförtiden, har du inte sett dem på Starbucks?
"Å alla litteraturälskares vägnar tackar jag er.
Jag hoppas att jag inte är för framfusig om jag ber dig ta med nytt material."
-Jag skriver inte. -Inte författare heller.
De klagar på att de inte skriver. Sen skriver de om att inte skriva.
Och de är deprimerade. Du är alltid deprimerad.
Vi verkar ha lite dåligt med inspiration.
Jag vet! Det är för att du är en alkis. Och en bedragare.
Men du råkar ha samma namn som en författare.
Maken till arrogans.
-De bad mig skriva nåt. -Det är löjligt.
Lägg ner pennan.
Ta nåt att dricka.
Vattenfläcken i taket uppenbarade sig
samma regniga dag som min fru lämnade mig.
Först var det en liten fläck, ungefär lika stor som ett mynt,
rakt över sängen där jag låg och grät.
Jag lyssnade på regnet och såg hur fläcken växte
tills den var stor som en baseboll...
Mina damer och herrar, välkomna till Salt Lake City.
Förlåt.
Herregud! Förlåt, gumman.
-Frun? -Va?! Vad? Förlåt.
-Behöver du besöka toaletten? -Nej.
-Tänker du spy? -Jag undrar om du kan göra mig en tjänst.
Kan du läsa det här?
-Vad fan? Är det här nåt slags test? -Nej, alltså... Går det att läsa?
Din skrivstil är hemsk.
"Vattenfläcken i taket uppenbarade sig..."
Det stämmer.
Är du författare?
Näh.
Jag vet vem du är. Ja, det gör jag!
Ser du? Det liknar ju inte dig egentligen.
Du har sjangserat en aning.
Men det här är det enda fotot som finns av den mystiska Shriver.
Jag heter Delta Jones. Jag skriver faktiskt på min självbiografi.
Jag går alltid på den här festivalen. Förresten, skulle du kunna...
Jag skulle verkligen uppskatta om du kunde signera den här.
Det konstiga är att jag inte ens tänkte gå i år.
Men när jag hörde att du skulle komma dit var det som ett tecken.
Så sa jag: "Det är ett tecken! Shriver kommer förstå det jag skriver."
Jag ska bara... Kan du skriva: "Till Delta"? Skriv där nånstans.
Försök gärna skriva någotsånär läsligt. Det vore toppen.
Jag kan inte. Förlåt, det här går inte.
Va?
-Kanske senare? -Okej.
Förbered inför landning.
Angående min självbiografi, skulle du kunna läsa den? Det går snabbt.
Varsågod.
Oj! Hoppas du inte störs av explicita sexuella beskrivningar?
Vad dillar jag om? Klart du inte gör!
Mr Shriver?
Hej, jag måste tillbaka till New York.
Jag ska se vad jag kan ordna.
Det går ett plan om en timme. Funkar det?
Vodka martini. Dirty, med tre oliver.
Kangaroo.
Hur sa?
En dry martini görs med gin. Är det med vodka heter den Kangaroo.
Tja...
Jag tänker njuta av min vodka martini och sen kanske jag beställer en till.
Okej.
Beställer man en Kangaroo nuförtiden
tror ölnörden med manbun att man är galen.
Så det är nog bäst att säga sådär.
Nu när jag har fått ditt tillstånd så var det här samtalet helt poänglöst.
-Ja, det var den väl. -Tack.
-Förlåt, jag ville inte störa. -Kan vi låta bli att prata?
-Gillar du att läsa? -Nej, inte direkt.
Okej, testa den här.
Eller så kan du ge bort den.
Du...
Ursäkta, men...
Är du professor Cleary?
Jag är väl skyldig dig en ursäkt.
-Det där hände inte. -Okej?
Du måste bete dig som folk i tre dagar.
Kan du göra det?
Du måste vara mannen som skrev en briljant roman.
Sen kan du åka tillbaka till den där hålan du gömt dig i.
Du får ingen bil.
Priset. Det är en sunkig kristallplatta.
Då ska vi se. Shriver? Shriver...
-Hur lång tid kan det ta? -Där har vi dig, mr Shriver!
Rummet är betalt men jag behöver ditt kort som garanti för oförutsedda utgifter.
Jag har inget.
Det är inte möjligt.
Jo, det är det. Det är möjligt.
Jag skaffade aldrig ett.
Det blir bra. Tack.
Rumservice stänger kl. 20.00, The Rabbit Hole är öppet kl. 7-24.
-Din tygväska med information. -Tack.
Allt du behöver finns härinne.
Du har ditt schema...
SHRIVER FÖRFATTARE
...och rabatter i olika affärer i stan.
-Okej, visst. -Jag kommer och hämtar dig imorgon.
Tack.
Vad är garanti för oförutsedda utgifter?
Rumservice och andra extra kostnader som betalas via rummet.
Jaha, okej. Jag tänker inte göra nåt sånt.
Okej.
Men vafan? Kom igen!
Men herregud!
Hej på dig!
-Behöver du hjälp? -Nej.
I de här gamla låsen vrider man åt vänster.
Sådärja!
Men gud, varför har du inte fått ett bättre rum?
Det räcker för mig.
Vet du vad? Ta mitt rum.
Det är mycket bättre än det här. Kolla på den gamla tv:n.
Det räcker gott för mig. Ja, jag är säker. Tack ändå.
-Hör av dig om du behöver nåt. -Det ska jag göra.
Du förstörde nästan allt med professorn.
Hur länge tror du att du kan upprätthålla den här farsen?
Förmodligen inte särskilt länge.
Din namnskylt där är fin.
SHRIVER BEDRAGARE
Jag undrar om ditt bedrägeri visar sig vara en komedi eller tragedi.
Är det nån skillnad mellan dem?
Vattenfläcken i taket uppenbarade sig
samma regniga dag som min fru lämnade mig.
Först var det en liten fläck, ungefär lika stor som ett mynt,
rakt över sängen där jag låg och grät.
Jag lyssnade på regnet och såg hur fläcken växte
tills den var stor som en baseboll.
Efter några timmar var fläcken lika stor som en honungsmelon.
-Vad? -Jag är där om tio.
-Vem är det? -Simone.
Jösses!
Shriver?
Hej! Wasserman.
-Du kan kalla mig T. -Toppen.
Jag är en författare, som du.
Jag ska vara moderator på din panel imorgon.
-Panel? -Ja, det står om den i ditt schema.
I tygkassen.
Ska vi inte ta några öl och diskutera vad vi ska prata om?
Jag...
God morgon, Simone!
Vi var lite tveksamma när Simone sa att hon hade fått dig på kroken.
-Men nu är du ju här! -Det är jag.
Om det inte är så att den riktiga Shriver skickat hit dig som ett skämt.
Jag ska skicka min bok till dig.
-Ett generöst erbjudande. -Ingen läser dem frivilligt.
I hans senaste roman handlade 80 sidor om hur man slår hö.
Den här killen är hans. Han kör inte bil, av förklarliga skäl.
Jag ber om ursäkt om jag var sur igår. Mycket står på spel för mig.
Jag förstår.
-Känner du dig redo? -Nej.
Jag ska försöka få det att vara så smärtfritt som möjligt.
Jag lovar. Ja, alltså...
Jag är ju författare, jag förstår att man vill vara ensam.
-Jag visste inte att du var författare. -Just nu är jag en administratör
som undervisar väldigt mycket. Men jag tar mig tid att skriva varje dag.
Ursäkta att jag avbryter, men jag har mr Shrivers pengar.
-Det här är Teresa, hon är vår amanuens. -Ledsen över mynten. Ja, ta den.
Vi tar pengar till författarutgifter från varuautomaten.
-Dessutom... -Teresa.
-Trevligt. -Okej, det spelar ingen roll.
Vet ni vem jag har pratat med? Mr Cheadum.
-Vem? -Din agent.
Han är så glad över att du är tillbaka.
Han ville hålla det hemligt, men han kommer hit.
-Shriver. -Jävlar! Herregud.
Det där behövs inte. Hon löser det, det är hennes jobb.
-Förlåt. -Teresa, du får plocka upp de där.
FÖRFATTARE VÄLKOMNA
Skulle du kunna läsa mitt manus? Du kommer älska det!
Det räcker att du skriver ett omdöme.
Jag kan skriva det i ditt namn. Superlätt. Sen signerar du bara.
Hej.
Jag uppskattar verkligen det här. Tack.
-Jösses. -Ledsen för det där.
Det var lite överväldigande.
Shriver, är du död eller lever
Har du gått under jorden
Och skriver en bok
Mr Shriver
Jättefint, men...
Lever du verkligen? Eller är du...
Sluta nu!
-Känner du till Blythe Brown? -Nej, det gör jag inte.
Jag ska se till... - Teresa, fixa fram ett exemplar åt honom.
Du kan bära påsen så länge. Tack.
Hon kom till dig Till dig, svarta man
Polispappan Förtryckarnas beskyddare
Ditt vapen, din käpp Du tog hennes hand
Pressade hennes hals Andades in hennes ansikte
Och tog henne, tog henne
Tills hon inte hade nåt kvar att ta
Vilket starkt framförande. Ni har säkert många frågor.
Ställ er på kö till de två mikrofonerna så kan vi börja.
Ingen?
Var inte blyga.
Ingen alls?
Mr Shriver har en fråga.
Vad undrar du?
Har du nånsin...
Har du funderat på att skriva ur en manlig synvinkel?
Vad sa han?!
Vet du vad, mr Shriver...
Jag borde väl ha väntat mig en sån fråga
från mannen som skrev den överskattade tonårsmacho-skiten du kallar en roman.
Men oj vad den förtrollade hemmafruar och studenter.
Men ärligt talat, vi pratar bara om mr Shriver
för att han försvann!
Och som svar på din fråga:
Vad fan skulle jag göra det för?
Du har säkert rätt. Tack för att du läste din poesi.
Vi har en till fråga där, och sen en här.
Shriver, din gamla rackare!
Jävlas du fortfarande med världen?
Jack Blunt. Jag intervjuade dig för Rolling Stone.
Ja, Blunt. Det var länge sen. Jag kände inte igen dig.
-Vi pratade bara på telefon. -Naturligtvis. Jag glömde.
Inga problem. Du, har du några sekunder över?
Jag behöver bara några ord om varför du har stigit fram i det offentliga igen.
-Jag ger inga intervjuer. -Perfekt. Då kan jag få den enda.
Jag har inget att säga.
Jag ska vara helt ärlig.
När jag intervjuade dig jobbade jag för Rolling Stone. Vet du vad jag gör nu?
Jag jobbar för en jävla onlinetidning och skriver om 20-åriga amatörer
som inte ens är värdiga att slicka svetten från din pung.
Jag ser att du har träffat en gammal vän.
Han?
Du har väl inget emot en intervju?
Du är skyldig mig det.
Vi ses vid middagen.
-Jag behöver nåt att dricka. -Då är jag rätt man för dig.
För 20 år sen slog du igenom med den där succéromanen.
Du syns överallt: I Time, Newsweek.
Men inga foton. Ju mer du gömmer dig, desto mer skrivs. Desto mer säljs.
Vem är den här killen? Du vinner National Book Award.
Men du dyker aldrig upp. Sen får du ett humaniorapris.
Självaste Bill Clinton skulle hänga en medalj runt din hals.
Nu måste han väl ändå dyka upp? Jag hyrde en smoking!
Men sen...
Sen?
Ingenting! Du försvann. Ingen Shriver. Precis som Keyser Söze.
Jag letade efter dig överallt. Var har du hållit hus?
-Vad har du gjort? Har du skrivit? -Lite.
Vad? Böcker? En roman, självbiografi, noveller? Vad?
Och nu dyker du upp på den här patetiska så kallade festivalen. Vad fan?
Det är helt ologiskt.
Jag är dig på spåren.
Jag är inte Shriver.
Jättekul.
Nej, alltså... Jag heter Shriver.
Men jag är inte han som skrev boken.
-Jag är inte den Shrivern. -Naturligtvis inte.
Du är hamnskiftaren från Goat Time.
Han som väver en kokong och kommer ut helt oförändrad.
Du spelar upp det som hände din protagonist!
Jag är inte Shriver!
Kom igen! Okej, gå du.
-Men det här laddas upp ikväll. -Upp? Vad då upp?
-Storyn. -Jag har inte berättat nåt.
Du förstår dig inte på internetjournalistik.
"Inget" är mer än tillräckligt.
Och jag har just druckit whisky med Shriver.
Det är själva storyn. Allt annat är bara utfyllnad.
-Men det gjorde du inte. -Vad gjorde jag inte?
-"Drack whisky med Shriver." -Jävlas inte med mig.
Okej...
Jag tar det.
-Följer du efter mig? -Behåll växeln.
Det här är dramatikern Victor Shashtri Bennet.
Du kan kalla mig VSP.
Vi diskuterade just Fugard, Soyinka, intertextualitet
och hur det relaterar till mina verk.
-Fortsätt med det. -Den här karln behöver en whisky.
-Kan jag få en Kangaroo? -En vad?
Bartendern vet vad det är.
Har du presenterats för Blythe Brown? Det här är hennes partner Layla.
Så, gillar du teater? Har du sett nåt som är värt att skriva hem om?
-Jo. Mycket. Jag har sett mycket. -Som?
-Vad för nåt? -Jo...
-Jag har sett några grejer. -Nåt nyligen?
Har några verk berört dig? Berätta.
Jag såg... Här har vi den!
Vad jobbar du med, Layla?
Jag är skulptör.
Vilket material föredrar du? Piprensare? Leklera?
-Tårta. -Sa du tårta?
-Det händer att vi äter dem. -Hon sa tårta. Hörde du det, Shriver?
Det var udda.
Udda?
Nej, det var inte så... Fan, det lät fel.
-Jag ville inte förolämpa dig. -Vad är mest förolämpande?
Att du ser världen filtrerat genom det sexistiska patriarkatet
eller att du vägrar ta kvinnliga konstnärers verk på allvar?
Båda ämnena kan nog vara lika förolämpande.
-Skål! -Skål!
-Är du okej? -Jadå, det är bra.
Kommer du ihåg när agenten kommer? Min agent, alltså.
Han sa inte det. Han bokade sin resa själv.
Jäklar! Det är dags!
Tillbaka till campus. Vi ska se en pjäs av vår egen Victor Bennet.
Är det så?
Häng kvar lite.
SHRIVER: JAG ÄR INTE SHRIVER
Är det här verkligen okej?
Så länge Simone, professor Cleary, inte tar oss på bar gärning.
Jag vill inte göra henne arg.
Du gillar henne, inte sant?
Nej.
Behandla henne varsamt. Hon har blivit sårad.
Förrådd av mannen hon älskade.
Det var några år sen nu.
Strax efteråt föll Simone för en...
...väldigt undermålig poet.
Sen dök en främling upp
Tyst och osynligt
Tog han henne, med en suck
Men han var galet stilig.
Du ska nog gå dit. De saknar dig säkert.
Okej.
Den timmen får jag aldrig tillbaka.
Shriver! Vad tyckte du?
Förlåt, tyvärr missade jag den.
Men det skulle vara en ära om du lät mig läsa den.
Tack.
-Det skulle faktiskt betyda mycket. -Så gärna så.
Då så. Min publik väntar på mig. Vi ses!
-Grattis! -Tack. Uppskattar dig!
Tack. För Victor Bennet.
Jag hoppas du förstår hur mycket det betyder för universitetet att du är här.
Och för mig.
I flera år har jag slitits mellan att försöka förbättra situationen här
och att ge 100 procent för att slå igenom som författare. Till slut.
Hur jag än gör så slåss jag bara mot väderkvarnarna.
Hellre det än att springa in i dem.
Mr Shriver, den här är till dig.
JAG SITTER I BAREN. KOM OCH PRATA. BLYTHE
Jag håller koll på dig.
-Varför? -Det är nåt som luktar unket här.
Du lyckades lura dig igenom första dagen. Nu blir det allt svårare.
-Jag vet inte vad jag ska göra. -Håll koll på tårtdamen. Hon blir svår.
-Och hennes poetflickvän... -Hon hatar definitivt min bok.
Din bok? Du tror på dina egna lögner.
Du kan ljuga för dem, men inte för mig.
Öppna, det är polisen.
Va?
Vad har hänt?
Här sover man inte, Shriver!
-Undviker du mig? -Ja.
Jag förstår.
-Var är Layla? -I vårt rum och surar, som vanligt.
Skål.
Hur vågar du ha fest utan att bjuda mig? Kom igen!
-Oförskämt. -Nämen, ser man på!
Party!
Kom ner!
Vi vore dumma om vi tackade nej till en sån inbjudan.
Jag är rätt trött.
Var är livsglädjen som anstår mannen som skrev Goat Time?
-T, du är för gammal för sånt. -Tyst med dig, flicka.
Jag må vara gammal, men jag har poesin på min sida.
Jag är på!
Jag går och knyter mig.
Du gör mig mycket besviken, Shriver.
-Kom, Teresa. -Okej. Jag är väl ändå klar här.
-Vi ses imorgon bitti. -Vart är alla på väg?
Jaha, det dog snabbt.
Men det gör inget. Du vet var jag finns.
Hela natten låg jag där, klarvaken.
Jag undrade hur fläcken skulle se ut nästa morgon.
God natt, Mr Bojangles.
I gryningen såg jag att fläcken hade växt sig större.
God natt, Mr Bojangles.
Nu var den lika stor som en vuxen människa.
En kvinna. Med långt böljande hår.
God natt, Mr Bojangles.
Vad?
-Hej, det är Teresa. Jag är i lobbyn. -Vem? Vad?
Du ska vara med i min workshop-klass.
-Det måste vara nåt misstag. -Det står i schemat. Fick du inte det?
Nej, jag fick aldrig nåt.
Okej. Men det börjar om 20 minuter.
Fan!
Hon satt i baren och kom säkert upp sen. Jag undrar om du har sett nåt.
-Shriver! -Vi måste åka nu.
-Morrn! -Jag har låst in min nyckel.
Blythe kom aldrig hem igår. Hon har försvunnit.
-Vi måste åka nu. -Tråkigt.
-Hon kanske tog en promenad. -En promenad?!
-Vart skulle hon ha gått? -En promenad behöver inte ha ett mål.
"Jag är han som går i den ömma och evigt expanderande natten."
Whitman?
-Vi måste åka nu. -Herregud!
Var inte hon på ditt rum igår kväll?
Jo, men hon gick.
-Vilken tid? -Jag har ingen aning.
-Hur kan du inte veta? -Han har viktigare saker att tänka på.
-Jag tänker ringa polisen! -Det är inte bra.
-Vad väntar dina elever sig av mig? -Typ inget. Jag sa att du var ett geni.
De har fått läsa boken. Vissa har faktiskt gjort det också.
Alla vill bli författare men ingen gillar att läsa.
-Varför är den så kvinnofientlig? -Jag tycker den är erotisk.
-Den är snuskig. -Och? Livet är snuskigt.
Jag undrar en sak. Varför döpte du huvudkaraktären efter dig själv?
Jag kunde inte komma på ett annat namn.
Vad hände med frun? Varför försvann hon?
-Han dödade henne. Eller hur? -Nej, han dödade inte henne.
Hur mycket är sant?
Vad kommer från din fantasi och vad kommer från ditt liv?
Ärligt talat har jag problem med att skilja på verklighet och fantasi.
Men hur ska man kunna förstå det man upplever om man inte har fantasi?
Fiktion och berättelser är verktyg som människor har,
som inga andra varelser har, så att vi kan förstå vår existens.
Vi skapar en fiktiv värld...
...som ett labb för att förstå den riktiga världen.
Tack.
Det känns kul att eleverna får träffa en riktig författare.
-Det finns väl riktiga författare här? -T och Simone?
Deras böcker finns i collegebokaffären under "lokala författare".
LOKALA FÖRFATTARE
Jag visste inte att Simone hade fått en bok publicerad.
Två, faktiskt.
Hon är egentligen inte dålig, hon är faktiskt rätt bra.
-Men hon är ett avskräckande exempel. -Hur menar du?
När jag är i hennes ålder vill jag ha en karriär, en redaktör och en agent.
Jag vill fan inte sitta fast i Acheron.
Där är du ju. Kom nu! Vi är jättesena.
-Kan jag ta med de här? -Va? Ja.
Sätt upp dem på mitt konto. Tack så mycket.
Jag tar dem.
SKIPPA SKITSNACKET
Du missade en riktigt bra fest igår.
Bortom evigheten.
Men det som händer på Hotel 99 stannar på Hotel 99.
Jag tänker skriva en bästsäljare om det stället en vacker dag.
Jag hade gärna haft med dig i ett kapitel.
Sa du inte "det som händer där stannar där?"
-Tja... -Hej.
Hej, Victor.
Jag noterar att vår sapfiska favoritpoet inte är här.
-Man har tydligen ringt myndigheterna. -Vilka myndigheter?
Du verkar lite orolig. Nåt du vill berätta?
-Har du läst de där? -Ja.
De är trevliga. De är...
...vardagsdramer. Kvinnor som kämpar för att passa in.
-Du verkar lite nedlåtande. -Nej, nej.
Det är bara det att...
Författare som du och jag...
...vi är ute efter de större fiskarna.
Vi drar upp sanningen ur de mörka djupen.
Tja...
Hej och välkomna!
Vi är glada att få vara här, jag är i alla fall det.
Jag börjar med att presentera den här mannen
som inte hade behövt presenteras om han hade varit med på fler bilder.
Han har endast skrivit en roman. En fantastisk roman.
Mina damer och herrar: Shriver!
Vi har även med oss vår dramatiker Victor Bennet
som kommer från...nåt annat land.
Vi kunde alla njuta av hans hysteriskt roliga,
men ändå väldigt berörande, pjäs igår.
Victor Bennet.
Temat för dagens paneldiskussion är:
"Är orden på sidan verklighet eller en illusion?"
Mina herrar.
Är inte verkligheten en illusion? Verklighet snedstreck illusion.
Det snedstrecket antyder väl att de är synonymer?
Hade jag skrivit romaner hade jag varit dramatiker/författare.
Ingen skulle argumentera emot det. Obstetriker/gynekolog.
AC/DC.
Jag ser att du tar anteckningar. Vill du dela med dig?
Igår kväll, på mitt hotellrum såg jag...
...en grupp hejaklacksledare, unga kvinnor.
De dansade och var muntra som små barn vid poolen.
Plötsligt flöt en av dessa kvinnor upp genom luften.
Varsamt, som en fjäder som blåser i vinden.
Hon hade långt blont hår och blå ögon.
Från mitt fönster hade jag kunnat sträcka ut min hand
och rört vid hennes ansikte.
Bortom denna vackra unga kvinna...
...hade jag inte kunnat se var öknen mötte natthimlen...
...om det inte hade varit för en osynlig linje
som berättade var jorden tog slut och miljoner stjärnor tog vid.
Medan allt det här skedde rullade ett långt godståg förbi.
Dess hjul gav ifrån sig det där klapprande ljudet som känns så tryggt.
Det går ju takt i takt med våra hjärtslag.
Eller så kanske jag hittade på allt.
Mannen jag ville träffa! Kolla här.
Över 100 000 träffar, 600 kommentarer hittills.
Den här kvinnan från Toledo...
Mr Shriver? Kriminalinspektör Karpas.
Ligger du risigt till, Shriver?
-Jag vet inte. -Följ med här.
Jag har läst din bok. Du har ett intressant perspektiv på livet.
-Har jag? -Ja.
-Det är väl lite nihilistiskt? -Jag gillar inte etiketter.
-Är den kubansk? -Jajamän.
Dina karaktärer saknar moral.
Ingen är god, ingen är ond. Gud finns inte.
Det är bara sedeslöshet och snusk. Och hejdlös otrohet.
Och så mord, förstås.
-Ja. -Ja?
Du lär ha varit den sista som såg Brown vid liv.
Va? Är hon död?
Jag sa inte att hon var död. Eller har du nåt att berätta?
-Är hon död? -Försvunnen.
Men har det gått ett dygn brukar det inte sluta väl.
Kvällsreceptionisten sa att Brown hade lämnat en lapp till dig.
Ja. Hon ville träffas i baren och ta en drink.
Intressant. För jag har 400 personer som såg att ni grälade den kvällen.
-Träffade du henne i baren? -Nej, jag var trött.
Inte för trött för en fest.
-Behöver du en advokat? -Jag tror inte det.
Okej.
-Vi ses på soarén. -Vilken soaré?
Han är skoj.
Jag har grävt lite i ditt förflutna. Det är några lösa trådar.
Du råkar inte veta var din exfru är, va?
-Nej. -Okej.
Jag hör av mig om jag hittar nåt.
Hoppsan! Han tror att du mördade henne.
-Vem? -Poeten såklart.
-Och kanske din fru också. -Men det gjorde jag inte.
Det är intressant, de här parallellerna mellan ditt liv
och protagonisten i Shrivers bok. Tycker du inte det?
Ja, ja. Lämna mig i fred så jag kan tänka.
Shriver?
-Förlåt. -Kom nu.
Jag ska fixa lite grejer, sen ska jag hem och byta om.
-Jag då? Jag ser ut som en lodis. -Författare får vara den de är.
Du är ju också författare.
Folk ser mig inte så här.
Jag avskyr den här festen. Jag hade gärna skippat den.
-Då gör vi det! -Det kan vi inte.
Det är dr Bedrosian som sponsrar festivalen.
Ikväll ska vi åka hem till henne och få henne att känna sig väldigt viktig.
Specifikt så är det du som ska få henne att känna sig viktig.
Det kallas att sjunga för brödfödan.
Jag förstår.
Du måste förstås inte sjunga varje melodi
som hon ber dig sjunga, om du fattar vad jag menar.
-Vad undervisar dr Bedrosian i? -Hon jobbar inte på universitetet.
Hon är gynekolog i stan.
Nej men! Köpte du dem?
-Jag vill att du ska signera dem. -Jag har lådor med böcker att ge bort.
-Har du? -Ja.
Dina böcker borde vara ute i världen. Det jag har läst hittills är...
...verkligen fantastiskt.
Jag hade många drömmar.
Men sen behövde jag... ta itu med verkligheten.
Folk gav råden att nå ut på nätet, skaffa en hemsida.
"Bygga en plattform."
Det sägs vara viktigare än själva skrivandet. Cyniskt, va?
Och sen har vi...dig.
Du är försvunnen, du förnekar att du ens har skrivit din bok.
Du manipulerar bort allt när nån ställer en fråga.
Du, mer än nån annan, låter ditt verk tala för sig själv.
Låter jag mina verk tala för sig själva så är det ingen som lyssnar.
Jag måste fortsätta, vi kommer bli sena.
Vi gör en deal:
Läs ur Goat Time, en privat högläsning för mig.
Och sen signerar jag böckerna.
-Vad ska jag läsa? -Ta nåt som är hundörat.
-Högt? -Nej, läs tyst. Naturligtvis högt!
Dagarna, veckorna och månaderna efter att min fru lämnat mig...
...väntade jag på att känslorna skulle komma.
Men jag kände ingenting. Ingen sorg, ingen förlust, ingen ledsamhet.
Jag kände bara en slags trötthet.
Som att jag drog upp en tung hink ur en avgrundsdjup brunn.
Men så en dag, medan jag satt på bussen
på väg för att äta lunch med Franz såg jag en man.
Han var lika gammal och lika lång som jag, och hade på sig en lång rock.
Den såg exakt ut som den jag hade lämnat på en tågstation för flera år sen.
Dagen hade börjat som en kall vinterdag men blivit varmare runt lunch.
Jag tog av mig rocken och la den på bänken bredvid mig.
Sen somnade jag till. Jag tror att jag drömde.
Jag vaknade av utropet om mitt tåg. Jag sprang iväg utan rocken.
Det var först året efter, nästa vinter, som jag insåg att rocken var borta.
Ju mer jag undersökte mannens rock...
...desto mer övertygad blev jag om att den hade varit min.
Varför hade han på sig den? Det var april. Själv hade jag en tunn jacka.
När bussen stannade vid min hållplats klev han av.
Jag följde efter honom. Han gick över 7th Avenue och gick på 21st Street.
Han stannade till vid en tidningskiosk och läste på några av tabloiderna.
Han kollade sin klocka, jag kollade min.
Jag följde efter mannen i drygt 100 meter
och såg honom gå in på cafét som jag skulle träffa Franz på.
Genom fönstret såg jag hur han klämde sig förbi flera bord.
Och sen, till min stora förvåning,
stannade han och hälsade på Franz.
De två männen kramades och han satte sig ner mittemot Franz
som om det var han som skulle gå på den lunchen.
Jag såg på när de åt. Mannen åt en omelett och Franz en sallad niçoise
medan de drack en flaska av mitt favoritvin.
Jag hatade den här främlingen som var ute i världen.
Han som levde mitt liv, åt min lunch, andades mitt syre.
En vacker dag skulle jag behöva konfrontera honom.
Jag gick hela vägen hem.
Förlåt, jag bara...
Vad fin du är.
"Fin", är det allt du kan säga?
-Nej, nej. Jag menade underbar. -Tack.
Spektakulär. Strålande.
-Måste vi verkligen gå på festen? -Ja.
Just ja, väskan.
Du... Du lovade signera boken.
Kan vi inte göra det...efter festen?
-Det är en bra idé. -Ja.
Kan du fixa fram en bourbon?
-Kan vi gå nu? -Här är hon. Var snäll mot henne.
-Hej, Simone. -Hej.
Mr Shriver. Vilken ära att ha dig här i min inte så enkla boning.
-Tack. -Jag hoppas att du kommer trivas här.
Jag försöker upprätthålla en sofistikerad nivå i denna ödemark.
-Jag ser det. -Det är viktigt att vara en förebild.
Att du är här är en stor del i det.
Det är värt varje öre av mina donationer.
Du förstår, jag är lite av en litteraturnörd.
-Vem är det där? -Ingen aning. Vi går till biblioteket.
-Det här verkar inte vara ett bibliotek. -Men det är här jag jobbar som bäst.
Här har vi den. Förstaupplagan, i perfekt skick.
Som du vet så betalade jag en smärre förmögenhet för den.
Finns det nåt jag kan göra för att få en signatur?
Är du författare?
Jag vet vem du är!
Vadsomhelst?
-En penna? -En penna.
Jag måste gå på toa.
Herregud!
Du...
-Hos Shriver. Det är Jeeves. -Lenny, det är jag.
-Vilken överraskning. -Jag tror att jag är Shriver.
-Och? -Nej, alltså den riktiga Shriver.
Det är sjukt, men allt stämmer. Jag kommer ihåg hans liv. Mitt liv.
Vad har du rökt egentligen? Det låter ju helt sjukt.
-Är allt som det ska? -Jadå.
-Va? -Nu känns allt logiskt.
Jag skrev Goat Time.
-Allt finns inuti mig. -Att glömma att man är en känd författare?
Alltså, jag vet inte... På riktigt?
Den boken kostade mig allt. Om jag har kunnat glömma det
tror du då att jag kan ha glömt att jag mördat nån?
-Det här är väl hypotetiska frågor? -Jag vet inte.
Men jag vet att jag är Shriver. Och jag kanske ligger risigt till.
Okej. Visst.
Nej... Jag är Shriver.
Jag är Shrivern!
-Ja, ja. Lugna dig. -Jag är Shriver!
Hallå?
Jag började bli orolig.
Förlåt.
-Så... Middagen då? -Middagen kan vänta.
Jag är utsvulten nu. Prata litteratur med mig!
Jag lät skeppa hit sängen från Positano. Vi var tvungna att förstärka golvet.
Läs min roman, en garanterad bästsäljare.
Den har allt: Våld och sex.
Den handlar om en vacker gynekolog som har en mörk hemlighet.
Jag vet. Den handlar om mig. Man ska ju skriva om det man kan.
Jag vill att du ska vara hårdhänt. Ja. Ja!
-Kom igen, ditt litterära lejon! -Du!
Va?
Lita på mig, det ansiktet är inte värdigt din wall of fame.
Simone? - Jag måste gå.
Du glömde min roman!
Simone? Simone!
Det måste finnas nåt ledigt, vilket rum som helst.
-Simone. -Det är jag. Vem fan är du?
Shriver.
Jag har undrat varför du har varit så undanglidande.
Men så dök nån upp med svaret.
-Så du är inte arg över gynekologen? -Men snälla...
-Vilken tur. Men Simone... -Säg inte mitt namn, vem du nu är.
Har inte du ljugit hela tiden?
Det är en komplicerad fråga. Tekniskt sett har jag ljugit.
Men det visade sig att lögnerna är sanna.
Herregud, det här stället är jätteäckligt. Finns inte ens pappershanddukar!
-Vem är det här? -Shriver.
Där har vi honom! Huvudgästen. Min dubbelgångare.
Du har vållat mig en del huvudbry. Jag befann mig på ett ashram
och var såhär nära att uppnå total lycka när jag fick ett samtal.
Jag vet inte vem du tror dig vara, men det här är Shriver.
Nej. Och du behöver verkligen krypa tillbaka under din sten
för du gör den här vackra damen upprörd.
Håll dig borta från henne, din bedragare!
-Det är du som är bedragaren här. -Hur kan du bevisa att du är Shriver?
Ta en titt på mitt körkort eller mina kreditkort.
Här är mitt National Book Award.
Här är en inbjudan från paret Clinton angående humaniorapriset.
Bill är en nära vän.
Okej, det är rätt övertygande bevis.
-Brukar du gå runt med det här på dig? -Ja.
Och jag som nästan började...
-Simone? -Tack.
Kom gärna på min högläsning. Om du pallar med förnedringen.
-Ursäkta. -Vart ska du?
Vem är det där?
Han är väl jag.
Det är okej.
Den där Shriver är säkert med henne nu.
-Hon kysser honom och säger "åh Shriver". -Det gör hon inte!
Hon är svag för författare.
Ja. Vem är inte det?
Kom ihåg: Jag kände henne när hon hette Simone Wasserman.
Jaha, du visste inte det.
-Det var han som krossade hennes hjärta. -Nej.
Hon tokdumpade honom för flera år sen.
Han har inte alltid varit lika marinerad som han är nu.
Han var hennes lärare, hennes mentor.
Men sen blev hon bättre än honom på alla sätt.
Hon började bli känd och han kunde inte hantera det.
Han förstörde hennes självkänsla och tryckte ner henne.
Det var precis som i en artikel jag läste
om bluffsyndrom och högpresterande kvinnor.
Du kommer inte fatta för du är ju man, men...
Hon trodde på hans skitsnack och förlorade sin självkänsla.
Men till slut orkade hon sparka ut honom.
De senaste fem åren har han desperat försökt gottgöra henne.
Och supit.
-Där är du ju. -Jösses.
-Vad? -Jag har letat överallt efter dig.
-Några nyheter? -Jag har haft en liten pratstund
med en av hejaklacksledarna som är här för tävlingen.
Sophie hette hon. En fin tjej. En vacker ung dam.
Om jag nån gång får en dotter skulle hon nog vara lik henne.
Hursomhelst, hon såg ms Brown i ditt rum den kvällen.
Sa hon att hon såg ms Brown?
Medan hon..."utförde ett hopp i luften".
Det som du berättade om tidigare idag.
Hon sa att ms Brown låg däckad på din säng.
Det är inget jag kommer ihåg.
Du var den sista personen som såg vår poet.
-Ursäkta, men antyder du att mr Shriver... -Alla är misstänkta.
Alla.
Okej.
I såna fall, utreder du bedragaren som påstår sig vara vår Shriver?
-Bedragare? -Japp.
Och medan du har blocket uppe kan du skriva ner
att ms Brown lämnade rummet medan jag var där.
-Sophie nämnde aldrig dig. -Jag var säkert på muggen.
Jag förstår.
-Försökte inte du leta upp min exfru? -Ja, det är ett intressant fall.
Men svaren finns därute. Vissa kanske finns i den här.
Wow!
Det här är nog den bästa festivalen jag nånsin varit på.
Det här är helt sjukt!
-Hejsan. -Hej.
Jag blev utelåst från mitt rum, så...
Jaha. Trist.
-Du ser stressad ut. -Det går dåligt för mig.
Jag hörde att du är den berömda författaren Shriver.
Folk verkar vara oense på den punkten.
Jag tänker heja för dig.
Shriver, Shriver ingen skrivkrämpa Kom igen nu, kämpa, kämpa
Pennan lär vara mäktigare än ett svärd Så du kan krossa i vår värld
-Brukar det där hjälpa folk? -Verkar så.
-Det är final idag. -Lycka till.
Jag behöver inte tur.
Jag behöver en nyckel till mitt rum. Jag blev utelåst igår.
Jag verkar inte ha nån.
-Städerskan då? Har hon en? -Ät lite frukost så letar jag upp henne.
Nej, förresten! Hon är sjuk idag.
Hon...? Har ni...? Vad är det här för hotell?
-Har ni bara en städerska? -Ja. Hon är jättesnabb.
-Vem är den här killen? -Han är jag, tydligen.
Va? Okej... Jag hörde att du utforskade dr Bedrosians bibliotek.
-Jag lovar, inget hände. -Du är nog den enda som tackat nej.
Säg inte att jag är här.
-Teresa! Har du sett honom? -Vem då?
-Du vet vem. -Det där är säkert hans gröt.
-Är det hans? -Han gick.
Damen från college sa att du måste checka ut i tid.
Det var för en halvtimme sen. Du får betala för en dag till. Kreditkort?
Du kan bo hos mig tills vi hittar nyckeln.
-Fan. -Så illa är det inte.
Du har gjort hela min månad, min vän! Du har gett mig årets litterära story.
En bedragare låtsas vara en tillbakadragen författare.
Min artikel gör att den riktiga författaren kommer hit.
Det är helt otroligt ironiskt. Jag säljer allt till The New Yorker.
-Okej, nu går vi. -Jag ber om ursäkt.
-Är allt okej därinne? -Allt är bra.
Var är han?
Shriver!
Shriver, hur ska du hantera det här?
Jag behöver en handduk!
Det här är en av tidernas bästa litterära bluffar.
-Vi har en fräck bedragare ibland oss! -Menar du mig eller honom?
När jag hörde talas om denna charlatan ville jag verkligen tro på honom.
Okej, jag tvivlade på dig en kort sekund.
Jag var svartsjuk. Jag märkte att min exfru höll på att bli kär i dig.
Men jag har aldrig stött på en författare
som inte varit övertygad om att hans skit doftar eu de cologne.
Men du Shriver, du går runt som en osäker student.
En som väntar på att nån ska säga åt dig att lägga ner pennan
och börja kränga fisk för att överleva.
Vad hände med dig?
-Jag har några teorier. -Jag också.
Du är tokig!
Vet du hur jag vet det? Jag är också tokig!
Men inte tokig nog för att tro att du inte skrev Goat Time.
Kom upp ur badet, för fan!
Kom! Om en kvart ska bedragaren hyllas av universitetets högsta chef.
Sen kommer han eskorteras till hörsalen där han ska läsa din bok högt
och ta emot ditt pris!
Det är förvisso ingen bil, bara en trist platta.
Då drar vi!
-Var är Teresa? -Hon löser ditt problem på hotellet.
Hur tar vi oss dit?
Varsågod, min herre.
Nämen är det inte lurendrejaren som ska sälja Eiffeltornet till oss?
-Får jag presentera: Shriver! -Vad är det här?
-Nu är ni allt jävligt fräcka! -Jag vill bara be om ursäkt.
-Varför då? -Jag var inte ärlig när jag kom hit.
Den där mannen är en bluff! Han är fejk. En bedragare.
Kan du hålla käften, din stinkande alkis!
Säg det du behöver säga, och gå.
Ta henne med storm!
Först och främst vill jag bara säga:
Vilken ära det har varit att få vara här.
Att få vara ibland er.
Mr Bennet, jag ser verkligen fram emot att få se en av dina föreställningar.
Jag önskar att ms Brown var här.
Men jag ska läsa varenda en av hennes dikter.
Och ms Layla...
Jag hoppas att jag en dag får äran att äta en av dina skulpturer.
T, ms Teresa, allihop... Ni är såna fantastiska människor.
Ni behandlade mig med respekt och var tillmötesgående.
Jag kommer alltid komma ihåg er... med värme.
Mest av allt vill jag tacka professor Cleary
för att hon gav mig chansen att hitta mig själv.
-Att... -Det här är underbart!
-Det bästa jag har läst på evigheter. -Hon gömde sig på ditt rum.
Jag somnade under din säng och vaknade igår.
Jag orkade inte träffa Layla så jag skrev poesi.
När du inte kom tillbaka så stannade jag en dag till.
Och då hittade jag den här.
Detta mästerverk!
-Vad åt du? Jag är bara nyfiken. -Hans granola-bars.
-De låg i din tygväska. -Kan vi få stopp på de här dumheterna?
Det här är ju skrattretande! Kom igen, Simone...?
-Vem är det här? -Tja...
-Shriver, tror jag. -Ja!
-Det är ju helt koko. -Du är koko!
Får jag presentera mr Cheadum, Shrivers agent.
-Kul att se dig igen. -Detsamma. Du ser ut att må bra.
-Då var det avgjort. -Det här är den riktiga Shriver.
-Jaha! Förlåt. -Vad ber du om förlåtelse för?
-Känner du inte dina egna klienter? -Vi har bara träffats en gång. Jag var 15.
Pappa var Shrivers agent. Han följde med när jag ärvde agenturen.
Stå still!
Herrejävlar, Simone! Vad har du dragit in oss i?
Kan den riktiga Shriver vara vänlig att stiga fram?
Är inte författaren till den här boken här?
Denna kalejdoskopiska dissektion av människans psyke?
Detta bländverk av allegorier?
Det här är Shriver.
-Jag vill bara be om ursäkt för... -Inte än.
-Det där är inte Shriver. -Ms Brown! Jag ser att du är vid liv.
-Så du påstår att du är Shriver? -Absolut!
-Vad händer? Simone, berätta för dem. -Vänta, det här är helt galet!
Det där är inte mr Shriver.
-Varför gör du sådär? -Det här är löjligt. Simone, säg nåt.
Tyst med dig. Den här mannen är en proffsbedragare.
Han heter Herbert Davies. Han kommer från Baltimore.
Han har utgett sig för att vara bland annat Fed-chefen.
-Jag vet inte ens vad det är. -Och ärkebiskopen av Canterbury!
Lös det där.
-Ta honom! -Kan nån göra nåt?
Han har tydligen lyckats förföra många kvinnor.
Och flera män.
Gör inte motstånd!
Byron, jag tror att det här gör oss relevanta igen.
Jag skäms så mycket.
Jag tvivlade på dig direkt. Nej...
Jag tvivlade på mig själv.
När du sa att du skulle komma hit verkade det för bra för att vara sant.
Jag lyssnade inte på den del av mig som visste
att bara du kunde ha skrivit den boken.
Hur skulle du kunna veta när jag inte visste?
Du visste att du hade skrivit den.
Men du trodde inte att du hade skrivit den. Det var därför du kom.
Kan vi börja om?
-Va? -Du vet...
Från början. Börja om, låtsas att inget av det där har hänt.
Hej.
Jag heter Simone Cleary.
-Är du redo? -Jag är nervös.
Jag glömmer aldrig vårt första möte. Pappa sa:
"Donnie, det här är mr Shriver, den bästa författaren nånsin."
-Några år senare berättade pappa... -Det kommer gå bra.
Tackar.
Och jag är...
...Shriver.
Vattenfläcken uppenbarade sig samma regniga dag som min fru lämnade mig.
Först var det en liten fläck...
Översättning: Rebecka Greisman www.firstlightmedia.com