Följande är inspirerat av sann vänskap
Svensk översättning: - StoraStyggaVargen -
Henry Joseph Church kunde ha blivit vad han än ville.
Han valde att laga mat.
Nyckeln till det var, enligt honom, jazz.
- Mamma, vakna, vakna. - Raring, vad är det?
Det är en svart man i vårt kök som steker ägg.
Raring, det är ingen fara. Det är Mr. Church, vår nya kock.
Nya kock? Vi har ju inte haft nån gammal?
Vet du vad? Mamma behöver vila lite till.
Gå och presentera dig, jag kommer snart.
Mr. Church hade arbetat för Richard Cannon-
-som var mammas älskare. Men han var inte min pappa.
När mamma fick reda på att Richard var gift gjorde hon slut-
- fast hon fortfarande älskade honom. - God morgon, hjärtat.
När Richard var sjuk var det sista han sa till mamma:
"Jag ska ta hand om dig tills jag dör och i livet där efter."
- God morgon, Mr. Church. - God morgon, frun.
Jag antar att Mr. Church var livet där efter-delen.
- Jag ser att ni träffat Charlie. - Inte officiellt.
Charlie, så beter man sig väl inte?
God morgon, Charlotte, jag heter Mr. Church. Hur mår du?
- Bra. - Ser jättegott ut. Tack, Mr. Church.
- Det var så lite så, frun. - Kom igen, hjärtat, ät nu.
- Jag vill ha Apple Jacks. - Vad är Apple Jacks?
- Det är flingor. - Som smakar äpple.
- Och socker. - Vet du inte vad Apple Jacks är?
- Var inte oförskämd. - Jag kan göra Apple Jacks om hon...
De är färdiga och kommer i kartong. Tillsätt mjölk och det är klart.
- Hon behöver det inte. - Hon måste ju äta nånting.
Ni har gjort en otrolig måltid. Ät, Charlie.
- Vad är det här? - Vet du inte vad grits är?
Det är många hemligheter i min grits.
Det här var utsökt. Prova lite, raring.
Charlotte Marie Brooks, sätt dig ner på en gång.
Jag räknar till tre, okej? Ett, två...
- Ursäkta mig, Mr. Church. - Jag vill ha flingor!
- Du skämmer ut mig. - Varför är han här?
Jag vet inte. För att Richard ville det.
- Och jag vill ha Apple Jacks. - Charlie...
- När går han hem? - När han är klar, skulle jag tro.
- När är han klar? - När vi är klara.
- Vi är ju klara. - Charlie, snälla.
- Det är ju helt obegripligt. - Det är vad Richard ville.
Vem bryr sig, han är ju död.
- God morgon, Gibby. - God morgon, kära du. Charlie.
- God morgon, Gibby. - Hur står det till med er?
- Det är bra. - Vi har en kock.
Vad trevligt.
Du dricker alltid kaffe, jag äter Apple Jacks. Vi behöver ingen kock.
- Richard tyckte att vi gjorde det. - Om Richard verkligen brytt sig om dig-
-skulle han gift sig med dig.
Mr. Church ska inte stanna.
Han har säkert redan insett vilket misstag det här var.
Kom nu, Charlie. Vi måste åka.
Älskar dig.
Det var svårt att vara arg på mamma.
Hon var för snäll, och alldeles för vacker.
Jag försökte alltid hitta nån som var vackrare än min mamma.
Men det gjorde jag aldrig.
Och av alla i hela världen-
-älskade hon mig mest av alla.
- Mr. Church, kan jag få prata med er? - Jag måste nog gå till affären.
- Ja, det var just det. - Jag hade lite varor med mig, men-
-här finns bara pålägg och sånt, men inget att ha dem på.
Det var nog ett tag sen jag var till affären.
Kan vi vänta med det?
Jag ville vänta tills Charlie gått innan jag pratade med er.
- Frun, ni skakar. - Jag glömde jackan och det är kyligt.
- Ni kanske ska sätta på er en tröja. - Ja, jag ska. Jag bara...
För ni får inte bli sjuk, frun.
Han berättade för er.
Ja, frun.
Vad har han sagt?
Att ni har bröstcancer och är döende, frun.
- Sa han hur lång tid jag har kvar? - Sex månader, frun.
Mr. Church, vi talar om mina bröst och döden-
-du kan skippa frutiteln, okej? Jag heter Marie.
Ska ni verkligen röka i ert tillstånd, frun?
Absolut.
- Hur gick det på engelskaprovet? - Jag tror det gick dåligt.
God morgon, miss Samuels. God morgon, miss Brooks.
- Hur mår ni idag? - Vi har en kock.
Han är svart, gör grits med hemligheter och hänger i vårt kök.
Vad har du och Richard för överenskommelse?
Jag ombads laga mat till er och ert barn tills ni avled, frun.
Och vad får ni ut av det här?
Mr. Cannon garanterade mig lön livet ut om jag höll mitt ord.
Inte illa.
Total ekonomisk trygghet i utbyte mot sex månaders matlagning.
Ett ganska bra avtal, Mr. Church.
Ja, frun.
Hej, Charlie.
Owen Baxter var i särklass den snyggaste 10-åriga pojke-
-som nånsin andats på den här eller nån annan planet.
Jag, å andra sidan, var den mest tafatta 10-åriga flickan-
-på den här eller nån annan planet.
- Vad är det? - Vem vet?
Se på dig. Har redan med sig flotta mackor som lunch-
-fröken "Jag har en kock" Brooks.
- Får jag träffa honom? - Han ska sluta. Han är säkert borta nu.
Om du inte vill ha honom kan jag ta honom.
Vår privatskola tog sig an ett par välgörenhetsfall om året.
Året jag fyllde fem var det jag-
-och Poppy Samuels, min enda vän.
Hon bodde hos sin syster för att båda hennes föräldrar satt inne för rån.
Trots det var hon populärare än mig.
Jag ska säga dig en sak, Charlie. Det är inte varje dag man får en kock.
Det kan vara trevligt att ha en karl i huset som hjälper din mamma.
Vi klarar oss bra. Vi behöver ingen karl, och verkligen ingen kock.
Min syster säger att alla kvinnor behöver en karl.
Ibland fler än en.
- Var har du fått allt det där ifrån? - Jag stal det från min syster.
Att stjäla är nåt vi Samuels är bra på.
Ja?
Ursäkta, frun, jag går till affären.
Okej.
Vi handlar på Gordons. Går det bra?
Ja, det går alldeles utmärkt.
Mr. Church, om vi ska göra det här, låt mig åtminstone ge er pengar.
- Jag har bara 12 dollar, men... - Frun, oroa er inte för det.
Mr. Cannon öppnade ett konto jag kan använda för inköp och sånt.
- "Och sånt?" - Era läkarkostnader, hyra och medicin.
Det ombesörjs av Mr. Cannon de kommande sex månaderna.
Och vad räknar han med att sex månaders liv kostar?
- Ursäkta, frun? - Glöm det.
Ta med några kuponger iallafall. Jag är inte helt hjälplös.
- Det skadar ju inte. - Det skadar inte alls.
- Okej. - Mr. Church...
Charlie vet inte om att jag är sjuk och jag vill hålla det så.
Som ni önskar, frun.
Jag är strax tillbaka.
Okej, det blir 43.32, sir.
Vänta ett tag, jag glömde de här.
Då ska vi se.
- 37.83, sir. - Så jag sparade sex dollar?
- Ja, sir. - Det var inte illa.
Nej, sir.
- Hej, Charlie. - Hej, Larson.
Eddie Larson. Tvingad till att åka kollektivtrafik resten av sitt liv.
En vecka efter han fått sitt körkort söp sig han full och kraschade sin Camaro-
-in i Mr. and Mrs. Howards vardagsrum och dödade deras 4-årige son.
Han tillbringade tre år i ungdomsfängelse-
-och tveklöst resten av livet i det värsta helvetet av alla-
-sina egna tankar.
- Hur går det i skolan, Charlie? - Vi har en kock.
- I skolan? - Hemma hos mig.
- Det var häftigt. - Mamma ska säga åt honom att sluta.
Varför? Vem skulle inte vilja ha en kock?
Hej, mamma.
- Hur var det på jobbet idag? - Bra.
Jag träffade miss Carols bebis.
- Hej, snygging. - Ser ni inte att jag är med mitt barn?
Jag träffade miss Carols bebis och jag fick honom äntligen att ta bröstet.
Att hålla bebisar får mig alltid att tänka på första gången jag höll dig.
Fast jag var en olyckshändelse.
Varför säger du så?
Din pappa var en olyckshändelse.
Du är mitt mirakel.
- Hur mycket älskar jag dig? - Så mycket.
Så mycket.
Hur tog kocken det att han fick sparken?
Frun, jag hoppas det inte gör nåt, jag tar med böcker vart jag än går-
-och jag såg att era hyllor var ganska tomma.
- Han är fortfarande kvar, mamma. - Vi pratar om det sen, Charlie.
- Jättebra. Kokböcker? - Nej, frun, inte kokböcker.
Jag läser aldrig böcker om matlagning. Det är mest noveller och teaterstycken.
Av folk som Capote och Shakespeare.
De gamla grekerna och Agatha Christie.
Här är en jag tror flickan gillar. En biografi om Shirley Temple.
- Good ship lollipop. - Jag hatar att läsa.
- Charlie! - Det var ju synd-
-för inget går upp mot en riktigt bra berättelse.
- Behåll dina dumma böcker. - Nu räcker det.
Det är ingen fara, frun. Men om du vill läsa nån av böckerna-
- måste du kvittera ur den. - Vad, som i ett bibliotek?
Precis som i ett bibliotek. Jag har gjort ett kort åt dig.
Och frun kan läsa vilka ni vill. Och om ni vill tar jag med fler.
Böcker är väl alltid bra?
Jag är ledsen, Mr. Church. Hon vänjer sig.
Hon är bara ett barn. Hon förstår inte.
Visst, frun. Er middag är klar till 18:00, efter det städar jag upp-
- sen går jag för kvällen. - 18:00 blir bra. Tack, Mr. Church.
Det var så lite så.
- Middagsdags. - Jag är inte hungrig.
Älskling.
Så här kommer det vara nu.
Så jag föreslår att du slutar klaga och börjar njuta av maten.
Mr. Church bad mig ge dig det här.
Klagandet var inte lätt att sluta med.
Att njuta av maten var busenkelt.
Men det tänkte jag inte låta Mr. Church eller mamma få veta.
Charlie, ät nu.
Såvitt de visste var varje tugga tortyr för mig.
I hemlighet längtade jag efter att smaka vad som skulle komma härnäst.
Och det som kom var alltid något magnifikt.
Det var som fest varje kväll.
Och varje morgon.
Det var som en fest varje eftermidag.
Till slut bjöd jag över Poppy för att träffa Mr. Church.
Sen blev jag aldrig av med henne.
Mr. Church, det är den bästa lemonad jag smakat.
Hemligheten, min kära, är lakritsen.
Du och dina hemligheter, Mr. Church.
- Min syster älskade ditt bananbröd. - Tack, Poppy.
"Min syster älskade ditt bananbröd."
Hon gjorde det.
Och på morgonen var Mr. Church i köket långt innan jag var vaken.
Matlukten var som min väckarklocka.
Mr. Church kunde tillaga eller baka allt man ville ha.
Även saker man inte visste att man ville ha förrän man smakat dem.
Jag såg aldrig nånsin Mr. Church använda mått eller fina köksredskap.
Bara sina händer, gaffel och kniv.
Kom nu, älskling. Vi missar bussen.
Åh, jag har en vinnare. Tandkrämen som Charlie gillar.
Nu har jag läst klart den här.
Jag fattar fortfarande inte varför de inte kunde vara ihop.
Nästa gång vill jag ha en bok som inte får mig att lipa.
Vissa författare är inte nöjda förrän de får läsarna att gråta.
Och vissa läsare är inte nöjda förrän de gör det.
Jag såg Mr. Church gå. Med vetskapen om att några timmar senare-
-skulle han vara tillbaka med påsar fulla med godsaker att utforska.
- Älskling! - Jag har dig!
- Det är ingen fara. - Herregud, tack.
- Tack, Mr. Church. - Akta så ni inte trampar i glaset.
- Låt mig... - Nej, nej, jag fixar det här.
Jag tar det, frun. Jag tar hand om det här.
- Okej, tack. - Inget barn ska behöva skära sig.
Mr. Church, jag skulle vilja låna en bok om det är okej.
Vad sägs om att jag ger några förslag?
Den här är ganska lång, men den är värd att läsa.
Jag har läst den några gånger själv så du behöver inte vara försiktig med den.
Böcker ska bli nötta.
God natt, kära du.
Under hela den tiden visste jag inte om löftet Mr. Church gett Richard.
Jag visste inte att mamma var döende.
Jag visste ingenting förrän långt senare.
Det enda jag visste vid tio års ålder var att jag vaknade en morgon-
-och vi hade en kock. Och en sak till.
Han skulle försvinna efter sex månader.
Men sex månader...
...blev till sex år.
Det visade sig att mamma var ett mirakel.
Hon boxades mot den elaka cancern varje dag-
-och gav den vänstrar, högrar och uppercuts.
Och under hela tiden visste jag inte ens att hon stod i ringen.
- Hej, Charlie. - Owen, får inte Stevie bjuda mig-
- till balen för sina föräldrar? - Det vet jag inget om.
Jag hörde att han ska gå med Nora Williams för att hon är en ökänd oskuld.
Jag sa åt min syster att inte tuta. Hon kan inte låta bli att skämma ut mig.
Jag längtar tills jag blir arton så jag kan sticka härifrån.
- Får jag följa dig till bussen? - Visst.
- Ska du verkligen läsa alla de här? - Det har jag redan gjort.
Jag ska lämna tillbaka dem.
- Hur är det med din mamma? - Bra.
Kommer du till matchen ikväll?
Jag kan inte gå ut på kvällarna.
Aldrig nånsin? Inte ens för, låt oss säga, balen?
Vill du gå med mig, Charlie?
Jag måste gå.
- Jag måste gå. - Det tar jag som ett kanske.
Varje gång jag gick in i det rummet höll jag andan för att höra hennes andetag.
Och hoppades att de skulle höras.
Ibland var de så svaga att jag la mig i sängen-
-och la örat mot hennes mun för att vara säker.
Men ibland var de så tunga-
-så jag var tvungen att gå därifrån för att stå ut.
Men ibland...
...var hon bara mamma.
Där är hon ju. Det finns ost och vindruvor i kylen.
- Hur mår hon? - Hon har haft en bra dag.
Och du kom precis i rätt tid.
Du får väcka henne så hon får äta.
- Jag vill att du går in med det här. - Jag har läxor.
Kom igen, Charlotte. Hon har haft en bra dag.
Hon kommer fortfarande dö, Mr. Church.
Jaså, du är vaken.
Jag tyckte mig höra Charlie. Har hon kommit hem från skolan?
Ja, hon gör sina läxor. Hon ville inte störa dig.
Ni är en usel lögnare, Mr. Church.
Vill ni ha sällskap?
"Hon gjorde honom alltid sällskap till de första trappstegen.
"När hans häst inte var framtagen stannade hon där.
"De hade redan tagit farväl. Inga ord skulle yttras mer.
"Vinden virvlade runt hennes nacke ner över höfterna-
"-så förklädet stod som en vimpel.
Hon tänkte att kärleken måste kommit plötsligt..."
Min mamma hade varit min sol.
Jag solade mig i hennes värme.
Jag minns att jag ville vakna på morgonen bara för att se henne.
Men nu stod den solen i lågor och verkade bränna allt i närheten.
Om jag kom för nära sved det i huden.
Men Mr. Church, han berördes inte alls.
Han var som månen, sval, lugn och alltid närvarande.
Så jag lärde mig att vända mig från solen-
-mot månen.
Jättebra jobbat. Brontesystrarna hade varit stolta.
Det var besöksdag i fängelset. Jag vet inte varför de tvingar Poppy att gå.
Hon sitter bara och röker och en massa inlåsta äckel stirrar på henne.
De är hennes föräldrar, Charlotte.
- Äpple? - Naturligtvis.
Larson sa att jag skulle säga att hans fyllegrupp älskade pajen du donerade.
Har du sett stället? Det är väldigt dystert.
Fast jag antar att det är rätt dystert att vara fyllo.
Din mamma behöver badas ikväll.
Mr. Church slutade röka inomhus när mamma passerat sex månadersgränsen.
Han insåg väl att hon inte skulle nånstans och ville inte skynda på henne.
Vi hade båda våra plikter.
Mr. Church matade mamma, gav henne medicin, tog blodtryck-
-tempen, höll i skålarna när hon kräktes.
Bar henne fram och tillbaka till toaletten när hon behövde gå.
Och trots allt det kallade han henne fortfarande frun.
Och hon kallade honom fortfarande Mr. Church.
Mitt enda jobb var att bada mamma.
Och jag hatade det.
- Hur var det i skolan idag? - Skolan är skolan.
Har du hört från några fler college?
Jag kom in på Boston University.
Charlie, det var ju det du ville.
- Jag är så stolt över dig. - Jag har inte råd med universitet.
- Jag får ansöka lokalt, det vet du. - Du ansökte ju om stipendium.
Mr. Church sa att Owen Baxter bjudit dig till balen.
Såna nyheter skulle jag velat höra från dig.
- Framåt. Det är inget märkvärdigt. - Inget märkvärdigt?
- Bara en tråkig bal. - Nej, det är färggrannt och spännande.
Du får se alla dina vänner uppklädda.
Dansandes med pojkar som de inte ens visste gillade dem.
Det är en av de största kvällarna i en flickas liv.
Tack.
- Frankie Liner. - Vad?
Jag gick med honom på balen.
Stackars Frankie, han hade handsvett hela kvällen-
-men jösses, han kunde dansa.
- Du behöver klänning och nya skor. - Inte om jag inte går.
Charlie, strunta inte i balen.
Varför bryr du dig, du är ju inte kvar då.
Säg inte så.
Okej? För jag har levt fem år längre-
-än vad nån av de där jäkla läkarna sa att jag skulle.
Några veckor till balen är väl inga problem?
- Nacken. - Charlie, lyssna på mig.
Jag ska ge dig ett löfte.
Och du vet att jag aldrig bryter ett löfte.
Om du säger ja till Owen-
-och skaffar dig en klänning-
-och går på den tråkiga balen-
-kommer jag vara kvar för att se det.
Hur kunde vi få så vackert hår?
Okej. Vi är klara.
- Charlie... - Mr. Church.
För helvete! Jag är också arg.
Man föder en oskyldig liten sak-
-och man tänker, åh, gud, hjälp mig att skydda henne.
Och det gör man varenda vakna stund.
Men en dag vaknar man upp och har cancer.
Och då inser man, åh, herregud...
Det hon verkligen behöver skyddas ifrån-
-är att ditt eget liv glider henne ur händerna.
Men du älskar henne så mycket.
Och du vill bara överhölja henne-
-med kärlek, kramar och ord varenda stund du har kvar.
Och kramar har det blivit. Charlie...
Hon kommer väl ihåg kärleken, Mr. Church, och inte smärtan?
Ja, frun. Det kommer hon göra.
Det är en hemsk känsla att älska nån så mycket-
-att man hatar dem för att de lämnar en.
Till och med innan de är borta.
Dr. Green kom förbi med medicin till din mamma så att hon sover bättre.
- Ska du hem? - Ja, jag slutar för idag.
Ska vi välja en bok innan du går?
Tess av d'Urberville, har du läst den?
Var det inte du som sa att det var bra att läsa en bok flera gånger?
Okej, då blir det Tess av d'Urberville.
Var det nåt annat?
Varför berättar du inte var du bor? Vart går du när du inte är med oss?
Vad jag gör på min fritid är mina angelägenheter, Charlotte.
- Ni vet allt om mig, så berätta nåt. - Klockan är mycket, Charlie.
- Snälla. - Klockan är mycket, sa jag.
Jag gillar glass.
- Vilken sort? - Butter pecan.
- Favoritfärg? - Brun.
- Film? - Riddarfalken från Malta.
- Har du en flickvän? - Okej, nu räcker det.
Okej, berätta bara hur ditt hus ser ut, eller vem din bästa vän är.
- Kom igen, berätta bara... - Det räcker!
Vet du inte när det är nog? Det räcker!
Du har aldrig höjt rösten mot mig.
- Jag ber om ursäkt. - Jag ville bara...
- Jag ville bara veta mer om dig. - Det vet jag att du vill. Jag vet.
Kära du, ni har mig från morgon till kväll.
Vad jag gör när jag går härifrån är min egen tid.
Ta inte ifrån mig det.
Tess av d'Urberville.
Jag har faktiskt läst den tre gånger.
God natt.
- Den där. - Jaså?
Ja.
Älskling.
Jag tycker urringningen kunde var lite djupare.
Hon ska gå på bal, inte på nåt diskotek.
Var inte en sån tråkmåns, Mr. Church. Djupare.
Balen blev plötsligt den viktigaste händelsen i våra liv.
Och för första gången trodde jag att mamma skulle leva för evigt.
Att hon verkligen var ett mirakel.
Och att läkarna haft fel hela tiden.
Den här har en elegans som den där inte har.
- Som säger "låt oss dansa". - Låt oss dansa, det är poängen.
- Okej, det är din bal. - Jag gillar den dansiga stilen.
Då kör vi med den dansiga stilen.
Charlie, lycka till med allt. Kramar mamma
Herregud.
Du är så vacker.
- Säg det, Mr. Church. - En riktig uppenbarelse, kära du.
Klänningen är perfekt.
Ställ dig bredvid din mor så får jag ta en bild.
Sätt den på timer, alla tre ska vara med.
- Nej, nej, nej, lägg av nu. - Jo, det ska vi.
- Vi ska ha ett på hela familjen. - Snälla, Mr. Church.
Okej.
Okej, jag skulle vilja utbringa en skål.
För den vackraste flickan i världen.
Ja.
Det bubblar i munnen.
- Kom in. - Tack.
Hej.
Mer bål?
- Jag har lite kvar. - Okej.
Så här är det.
Jag kan inte dansa. Överhuvudtaget.
Det är okej, vi behöver inte dansa.
Vad fan, det kan ju inte vara svårare än basket. Kom.
- Ni är fortfarande kvar. - Frun, ni ska inte vara uppe nu.
Jag kunde inte sova, jag hörde musiken.
- Förlåt, jag skulle skruvat ner. - Nej, jag gillar det. Jag...
Jag föreställde mig Charlie dansandes i sin klänning.
Dansar ni, Mr. Church?
Det finns de som spelar musik och de som dansar till den.
Och sen finns det sällsynta personer som gör båda delarna.
Jag tror minsann det är första gången jag hör er berömma er själv.
Dansa med mig.
Frun?
Kom igen, nu.
Jag tror minsann han talade sanning.
Jag har dig.
- Förlåt. - Det är ingen fara.
Tack.
Jag har dig.
- Vänta så ska jag öppna. - Tack.
Jag öppnar grinden.
Jag hade verkligen trevligt ikväll.
Jag med.
God natt, Charlie.
Berätta nu.
Var det tråkigt?
Nej.
Nej, det var...
...vackert.
- Du borde ligga till sängs. - Jag ville sitta uppe och vänta på dig-
-precis som alla andra mödrar som satt och väntade på sina döttrar ikväll.
- Dansade ni? - Hela kvällen.
Kysste han dig?
Kyssar kan komma i alla möjliga former, älskling.
Folk beter sig märkligt runt döden.
Det finns de som pratar om allt förutom den som dött.
Och jag sa till Mr. Rinaldo att två kilo kött räckte-
-men han insisterade på att ge mig tre. Jag sa att det var löjligt...
Det finns de som bara pratar om den som dött.
Din mamma var alltid snäll mot mig. Hon var väldigt vacker också.
Jag undrade alltid varför hon inte hade nån pojkvän.
Sen finns det de som försöker muntra upp dig.
Din mor har funnit frid, Charlie.
Hon känner ingen smärta längre. Man vill ju inte att hon känner smärta.
Och de som får dig att gråta.
Jag har alltid önskat mig en mamma som din, Charlie.
Varför kunde det inte varit min mamma istället för din?
Och sen finns det de som inte säger något alls.
För de inte behöver det.
Men när alla var borta, folket, ljuden och sjukhussängen...
...var det bara Mr. Church och jag.
Och det gillade jag.
Det var den första och enda gången jag sett Mr. Church gråta.
Till och med hans gråt var elegant.
Vad händer nu?
Vad ska ni göra? Ert jobb är klart.
Jag har inte ens tänkt på det.
Jag får väl börja tänka på det nu.
Jag har en sak till dig.
Fast det är egentligen från din mor.
Jag förde bok över allt jag sparade med kupongerna jag fick av din mamma.
Jag sa alltid att de kunde komma till användning.
Du kan nog ringa Bostons universitet och säga att Charlotte Brooks kommer.
Så ja.
Okej, jag antar att du behöver ta dig dit på nåt sätt.
Jag har alltid hatat att åka buss.
Mr. Church hade inget körkort.
Så jag visste att han inte kunde lära mig att köra bil.
Jag vände mig till den enda jag visste som kunde det.
Okej.
Sätt nyckeln i tändningslåset.
Sätt foten på kopplingen-
-och när du gasar ska du långsamt släppa upp den.
Flytta foten från bromsen till gaspedalen. Lugnt och fint.
- Vi rullar. - Så där ja.
Du måste ta bort foten från bromsen. Släpp kopplingen långsamt.
- Sätt foten på kopplingen. - Förlåt.
Är du okej?
- Foten på kopplingen. - Förlåt, jag ska greja det här.
Bra. Det är en lagom fart.
Nu går det fortare.
Det här är underbart. Jag klarade det.
Charlie, du kommer bli en berömd författare.
Jag ska bli en berömd modedesigner.
Och alla oduglingar i den här stan kommer säga:
"Tusan, är inte det där de två välgörenhetsfallen från St. Frances?"
- Du är galen! - Jag är inte galen, jag är fri.
New York, här kommer jag.
- Jag är helt vilse. - New York, New York, New York.
Åk härifrån. Här är det bara en massa fyllon.
Mer än nånsin ville jag nu veta allt om Mr. Church.
- God natt, Charlotte. - God natt, Mr. Church.
Jag ville fråga honom om Jelly's Place.
Jag ville att han skulle veta att han kunde berätta.
Jag kände till ryktena om Jelly's.
Fast mest av allt ville jag veta om Mr. Church var lycklig.
Nu när mamma var borta och jag skulle åka till college-
-var jag orolig för honom. Jag tänkte om jag fick se hans hus-
-träffa nån som älskade honom lika mycket som mamma och jag-
-så skulle jag på nåt sätt veta att han var okej.
Charlie?
Varför går du omkring ensam mitt i natten?
Ska du hoppa in?
Du, har jag gjort nåt fel?
- Vad? - Du pratar knappt med mig längre.
Du tittar inte ens på mig.
Varför bjöd du mig till balen?
- Vad pratar du om? - Du kunde frågat vem som helst.
Populära tjejer, tjejer med pengar. Varför mig?
Det var en dum fråga. För att jag gillar dig. Och du är smart.
Eller var det för att min mamma var döende?
- Vad? - Om det är så är det okej.
Jag fattar. Stackars Charlie Brooks.
Stackars faderslösa, snart moderslösa, patetiska Charlie Brooks.
Jag fattar, välgörenhetsfallet.
Men du kan väl vara ärlig, du kysste mig inte ens.
Så om du gick med mig för att du tyckte synd om mig...
Jag tycker inte synd om dig.
Jag åker till college imorgon, Charlie.
Mina föräldrar kör upp mig tidigare.
Det var därför jag letade efter dig.
För att ta farväl.
Plugga hårt, Owen.
Gör nåt viktigt med ditt liv, okej?
Charlie...
Jag har aldrig varit på restaurant med er förut, Mr. Church.
Jag tänkte att eftersom det är din sista kväll här så borde vi äta ute.
Ursäkta dröjsmålet. Vad får det lov att vara?
Har ni Apple Jacks? Finns i kartong.
Smakar mest socker och äpple.
- Ja, sir. - Då tar jag det.
Jag tar samma.
Jag antar att det är sista gången du spenderar Richards pengar på mig.
Stackarn. Han trodde att han bara skulle behöva betala för sex månader.
Mamma visade honom allt.
- Mr. Church? - Två Apple Jacks.
- Precis i rättan tid. - Varsågoda.
Det ser fantastiskt ut.
Äpple och socker. Inga hemligheter där inte.
Jag tog kläder och böcker.
Inget annat.
Jag sa åt Mr. Church att ta det han ville ha och ge resten till välgörenhet.
Jag hade kört 5000 kilometer för att upptäcka något fantastiskt.
Här kände ingen mig som stackars Charlie Brooks.
College var precis som jag hade föreställt mig.
Fullt av energi och färg.
Här kunde jag vara precis vem jag ville.
Om vi tänker oss att Shakespeare instruerade Thorpe-
-att nämna W.H i dedikationen, då...
Jag studerade hårt, och när jag kände att jag inte orkade mer-
-tänkte jag på alla jäkla kuponger mamma klippt ut för att få mig hit.
Och det fick mig att jobba vidare.
Okej, nu räcker det. Inget mer pluggande.
- Nej! - Nej, vi ska gå ut.
Mr. Church skrev varje vecka.
Och skickade alltid böcker.
Årstiderna växlade.
Rumskamrater kom och gick.
Scheman ändrades. Och jag kom allt närmare examen.
Det sägs att för en del är college ens bästa tid då man finner sig själv.
Men för andra...
...kan det vara en tid då man sakta går vilse.
Och ibland...
...måste man helt enkelt åka hem. Var det nu än må vara.
Hej. Det är Charlie.
Överraskning.
Det verkar som det låg i Brooksfamiljen att få utomäktenskapliga barn.
Förlåt att jag slutade skriva, Mr. Church.
Jag slutade skriva till Poppy också. Det blev lite tokigt för mig.
Jag ser det.
Men jag läste alla era brev. Ibland två gånger om dan.
Hur som helst, jag behövde en paus och då tänkte jag-
"Åk och överraska Mr. Church."
Ja, nog överraskade du mig allt.
Kan jag stanna några dagar?
Jag tog med mig böckerna så jag kan studera och så-
-jag skulle bara behöva vila ut lite.
Okej. Men jag har en regel.
Du måste respektera mitt privatliv. För nu är du i mitt hus, okej?
- Ja, det ska jag. - Okej.
Det var som vi aldrig varit ifrån varandra.
Han ställde inte en fråga om min graviditet.
Röker ni fortfarande ute, Mr. Church?
Ja, från och med idag.
Jag antar att Mr. Church respekterade mitt privatliv-
-lika mycket som han ville att jag skulle respektera hans.
Men att återförenas med Mr. Church betydde att jag var hemma.
Alla dessa års undran över var Mr. Church bodde-
-och nu stod jag mitt i det.
Smaka det här.
- Lakrits? - Helt riktigt.
Här är en extra filt, det blir kallt här inne på nätterna.
Och solen skiner in genom det fönstret, du ska nog dra för gardinen.
Är det här du?
Förlåt, jag snokade inte, jag hittade det i en av lådorna.
Ja, det är jag och min far.
Ni liknar honom.
Jag lämnar lyset på om du ska upp och hämta mjölk eller nåt under natten.
- God natt, kära du. - God natt, Mr. Church.
Du kan inte ändra på mig, gamle man!
Du ska inte ändra ett skit!
Så jag är en syndare? Helt riktigt, jag är en syndare!
Vem är fikus? Du är en jävla fikus.
Du snackar skit.
Jag spöar dig, gamle man. Jag är ingen jävla unge längre.
Du säger inte ett jävla skit åt mig!
Jag tog tändstickorna för jag visste att han skulle skämmas om jag hittade dem.
Följande morgon stod Mr. Church där och lagade frukost-
-fräsch som en nyponros, lyssnandes på sin musik.
Hej, du är vaken.
Barnet måste äta.
Hur var er kväll, Mr. Church?
Den var ganska behaglig.
Det var allt han nånsin sa. Ganska behaglig.
Det där är de enda tangenter jag aldrig lyckats lära mig.
Det är nog dags att jag låter nån annan spela på dem.
Din avhandling väntar, kära du.
Börja med första ordet så kommer resten sen.
- Vad håller du på med? - Jag skulle bara...
- Okej, nu ska du ut. Nu! - Jag är ledsen.
En enda jäkla regel och du var tvungen att bryta den?
- Packa ditt skit och dra! - Ni gör mig illa!
- Var ska jag ta vägen mitt i natten? - Det är inte mitt jävla problem.
Jag är inget barn längre, Mr. Church!
Eller är ni för full för att se det?
Vad är det med er alla? Hemligheter och lögner och ännu mer hemligheter.
Säg inte till Charlie att jag är döende. Säg inte ett jäkla skit till Charlie.
Jag ville bara lära känna er, Mr. Church.
Jag var er kock. Det är allt du behöver veta.
Jag hade ingenstans att ta vägen.
Och för första gången insåg jag att jag var ensam.
Larson? Larson!
Hej, Charlie.
Se på dig... Gravid och gift och allt.
Nej. Bara gravid.
- Bor du här igen? - Nej, går fortfarande på college.
Kom bara för att träffa... Bara här på besök.
Jag åker tillbaka ikväll.
- Har du kvar bilen? - Ja, den står där borta.
- Behöver du skjuts nånstans? - Nej, nej, nej.
Nej, jag... Det är bäst att jag...
Men det var kul att träffa dig.
Dig med, Larson.
Helvete!
Jag såg henne inte.
Kom här, Charlotte.
Öppna dörren.
Andas, Charlie, andas.
Jag hörde personalen viska om att det var ett mirakel att barnet inte dog.
Jag ville säga: Vet ni inte det?
Mirakel ligger i Brooks-släkten.
Du ska ta det väldigt lugnt. Mycket vila nu, Charlie.
- Har du nånstans att bo? - Hon bor hos mig.
- Och ni är? - Jag är Mr. Church.
Är ni ansvarig för Charlie?
Ja.
Barnet gav Mr. Church ett syfte och höjde hans humör.
- Där var hon igen. - "Hon", Mr. Church?
En gissning bara. Det känns som det är en hon.
Tänker du inte fråga hur det hände?
Jag vet hur flickor blir gravida, Charlotte.
Om han inte skötte trädgården så målade han.
Om han inte målade lagade han mat.
Lagade han inte mat spelade han piano.
Och om han inte spelade piano så läste han för mig.
- Bonnie? - För gulligt.
- Brenda? - För farligt.
- Beth? - För alldagligt.
- Vad sägs om Carrie? - Nej.
Varje onsdag och lördagkväll gick Mr. Church ut.
God natt, Charlotte.
Han sa aldrig vart han gick.
Och jag frågade aldrig.
Men jag visste.
- Irene finns. Eller Iris. Irma... - Mr. Church?
- Irma låter som en gammal tant. - Mr. Church?
- Isabel. Vad tycks om Isabel? - Mr. Church.
Herregud, vi måste åka in.
- Är du säker? - Ja!
Jag ringer på en gång.
Mr. Church hade rätt. Jag fick en liten flicka.
Hon behöver ett namn, Charlotte.
Isabel. Isabel Marie Brooks.
Hej, Isabel. Jag är Mr. Church.
Allt handlade om Izzy.
Att ta min examen blev bara mer och mer avlägset.
Och efter ett tag slutade Mr. Church mig fråga om det.
Jag var en mor. Och Mr. Church...
Min lilla Izzy...
...han var allt det andra.
Det är ingen fara.
Izzy, såja.
- Mr. Church, dansa med mig. - Alldeles strax, snart färdig.
- Kom igen nu. - Kom nu, vi kommer för sent.
- Mamma, dansa med mig. - Inte nu, vi måste gå nu, älskling.
- Mamma, dansa med mig. - Kom, kom, kom.
Okej, en dans då.
- Mr. Church. - Kom igen, Mr.Church, en dans.
Charlie? Visst är det galet?
- Det är underbart, grattis. - Tack för att du kom.
Larson förälskade sig i en tjej han träffat på ett av sina AA-möten.
Hon hade inte funnits om det inte vore för dig.
Hon är så vacker.
Det är en sak jag aldrig berättat om den dagen.
Jag hade fått ihop pengar till att köpa en flaska whisky och lite piller, och...
Jag var på väg hem för att checka ut för gott.
Och sen ramlade du.
Du säger alltid att jag räddade Izzys liv, men...
...sanningen är att ni två räddade mitt.
Tycker inte ni att mamma är söt? Jag tycker att hon är vacker.
Det är nog bäst att jag går och dansar med min fru.
- Här har du. - Åh, tack.
Vill du nånsin gifta dig, Mr. Church?
Förlåt, det har inte jag med att göra.
Jag har varit gift tidigare.
Ja, jag har varit gift. För länge sen. Jag var väldigt ung.
Jag gifte mig för att min far ville det. Men det höll inte så länge.
Jag var inte så bra på det. Fast hon var en väldigt trevlig kvinna.
Jag var nog bara inte det hon sökte.
Vilken man och kvinna som helst kan gifta sig, Charlotte.
Mr. Church.
Vill ni dansa?
Sist jag dansade så här var på min bal.
Samma här.
Tack.
- Kommer alldeles strax, sir. - Hej.
- Hej, mamma. - Hej, älskling.
- Vad gör ni två här? - Jag har hittat nåt åt dig.
Vad...
- Du hittade henne. - Jag hittade henne.
Mamma, titta.
- Herregud! Charlie! - Poppy!
- Du ser så glamorös ut. - Och du är så snygg.
- Det här är Izzy. - Hej.
- Mr. Church. - Hej, Poppy.
- Du är så lik din mormor. - Kände du min mormor?
Hon var den vackraste kvinnan jag sett i hela mitt liv.
Det säger mamma också.
- Hur söt är inte du då? - Är det en riktig diamant?
Raring, det där är ingenting.
Hoppa in. Nu lämnar vi det här kvarteret.
- Hej då, Mr. Church. - Ha så kul, min kära.
Hej då, Mr. Church!
Sa jag inte att jag skulle komma från den här hemska stan?
New York är så häftigt.
Den här är från Fifth Avenue.
Supersmarta Charlie, det är ett ställe för dig som läser.
- Du har verkligen gift dig bra. - Båda gångerna.
Låt mig visa de bra grejerna. Kolla in pärlarbetet.
Jag hörde att dina föräldrar kommit ut.
- Och bor norrut nånstans. - Det vet jag inget om.
Jag trodde att du höll kontakten med din syster.
Min familj är borta, Charlie. Nu pratar vi inte mer om dem.
Titta på den här. En födelsdagspresent, från Paris.
Känn på den.
- Är inte tyget helt underbart? - Fantastiskt.
Tant Poppy tänker skämma bort dig totalt.
De här affärerna är dyra.
- Låt mig, jag får inga egna barn. - Det kan du inte veta.
Jo, det vet jag. Och jag har ärren som bevisar det.
Du skulle se var jag shoppar på Manhattan.
- Är du lycklig? - Jag har allt jag vill ha.
Ingen pojkvän eller kärlek?
Singelmammor är inte direkt heta på marknaden.
Följ med mig till New York. Jag kan fixa massor med karlar åt dig.
Du skulle älska det. Izzy skulle älska det.
Jag kan få in henne på vilken privatskola du vill.
Jag känner några ungkarlar, inga Owen Baxter kanske, men de har pengar.
Jag behöver inte pengar. - Spring inte för långt bort.
- Jag har ett jobb och får lön. - Som servitris.
- Det är inget jag skäms över. - Charlie, var inte så envis.
Du har inget kvar här, du kan inte bo med din kock för evigt.
- Min kock? - Du vet vad jag menar.
Vad hände med dig, Poppy?
Du har varit mycket, men du var aldrig en snobb.
- Charlie. - Vill du veta en sak om min kock?
Richard la undan pengar för att min mamma skulle överleva sex månader.
Sex månader. Vet du vem som betalade alla våra räkningar åren efter det?
Mr. Church arbetade inte för oss.
Han räddade oss.
Jag har kanske inget flott liv, men jag arbetar hårt och uppfostrar mitt barn.
Hon är min diamant, Poppy.
Jag är ledsen om det inte gnistrar tillräckligt för dig.
Kom, älskling. Vi ska gå hem nu.
Och så ställer vi gungstolen där.
Hon skulle inte ha köpt det. Jag lämnar tllbaka det imorgon.
Straffa inte barnet för att du och Poppy har bråkat.
Och du har fortfarande inte öppnat presenten hon lämnade åt dig.
Vad ni två än bråkade om-
-förlåt henne.
Du är min dyrbaraste diamant.
Jaså, du misstycker?
Jag lever mitt eget liv!
För helvete.
Sparka ut mig om du vill, gamle man.
Det skiter jag i.
Dina regler? Visst!
- Jag sa bara... Jag vet inte ett skit. - Mr. Church.
Släpp mig, för fan.
Jag är inte full.
Du kan inte förneka nån, gamle man, jag förnekar dig.
Vi är inte i kyrkan längre.
En vis son accepterar sin faders straff-
-men en bespottare lyssnar inte på rättelse.
Det skiter jag i.
- Hur var er kväll, Mr. Church? - Ganska behaglig.
Krydda lite i det här. Men akta dig, stekpannan är varm.
Akta stekpannan. Jättebra.
Det var första gången tändstickorna låg kvar på bänken.
Nu förstod Mr. Church att jag kände till Jelly's.
Att jag förmodligen alltid vetat.
Tändstickorna låg kvar ända till nästa dag.
Men det var sista gången.
Mr. Church kom aldrig hem full igen.
- Ni hostar fortfarande, Mr. Church. - Det är bara en hosta, kära du.
Okej, men nu kollar vi upp det.
Jag behöver ingen läkare. Det är influensa.
- Mr. Church. - Izzy, ge mig boken. Tack.
Hej, Mr. Church.
Owen.
Charlie.
Jag kanske stannar iallafall.
Åh, herregud.
Owen, det här är min dotter, Izzy.
Hej. Kan ni bota Mr. Church hosta?
Jag ska göra mitt bästa.
Jag kanske inte ska gå.
- Ni är fortfarande sjuk. - Det är ingen fara med mig.
Om jag behöver en läkare vet jag var det finns en.
Nå?
Du är så vacker, mamma.
Mr. Church, säg det.
En riktig uppenbarelse, kära du.
Så Owen Baxter blev läkare.
Det var du som sa att jag skulle göra nåt bra med mitt liv.
Jag trodde att du vid det här laget skulle vara en seriös romanförfattare-
-som bodde i Boston.
Jag antar att livet hade andra planer för mig.
Izzy?
Izzy.
Berätta om hennes far.
Älskade du honom?
Det var bara en grej som hände.
Man kan säga att jag var lite vilse efter att mamma dog.
Han ville inte ha nåt att göra med barnet.
Men han gav mig den största gåvan.
Jag försökte hitta dig i flera år.
Nu har du hittat mig.
God morgon, Mr. Church.
Mr. Church?
Hej. Jag vilar lite bara.
Vilar lite bara.
Mamma, var är Mr. Church?
- Han sover. - Sover? Han sover aldrig.
Såklart han gör, älskling, alla sover.
- Jag gör frukost. - Du?
Ja, jag.
Jag sa till jobbet att jag blir borta ett tag.
Mr. Church var ordinerad vila och nu var det min tur att ta hand om honom.
På nåt sätt skötte mina händer sig själv.
Alla år med Mr. Church verkade sitta i min hud och mina ben.
Och jag visste precis vad som skulle göras.
Jag hackade, tärnade och malde. Mixade, mosade och bankade.
Rörde, strödde och stänkte i.
Ska du smaka?
Det är varmt. Var försiktig.
Och medan brödet bakades så sydde jag.
Och medan pajerna svalnade satt jag vid pianot.
Och då insåg jag att allt Mr. Church kunde-
-hade han lärt sig själv medan han fördrev tiden när han hjälpte nån annan.
- Hej. - Får jag hoppa upp?
Naturligtvis, alltid. Hur är det med min favoritflicka?
Bra.
- Berätta en saga. - Ska jag berätta en saga?
Okej. Det var en gång...
De börjar alltid så.
Det är så man vet att det är en saga, kära du.
Det var en gång en liten... pojke.
- Vad hette han? - Vad skulle du vilja att han heter?
Henry. Som dig.
Då får han heta Henry.
Det var en gång en liten pojke som hette Henry.
Och den här pojken var rädd för nästan allt-
- förutom nyckelpigor. - Nyckelpigor?
En dag när han var ute såg han en nyckelpiga och började jaga den.
Och han jagade nyckelpigan så länge-
-att han hann bli vuxen medan han jagade nyckelpigan.
Nyckelpigan ledde honom till ett litet hus.
I huset träffade han en jättesnäll kvinna-
-och hennes underbara lilla dotter som bodde där.
Mannen ursäktade sig för att han klampat in i deras hus-
-men han jagade en nyckelpiga.
Men hur han letade kunde han inte hitta den.
Han lovade att gå.
Men kvinnan sa, gå inte, stanna.
Stanna här med oss, sa hon.
Hon sa, vi har inte mycket, men allt vi har delar vi med dig.
- Stannade han? - Det gjorde han. Vet du varför?
För att han för första gången kände sig trygg.
För första gången var han inte rädd.
Han kände sig lycklig.
Och han lovade att om han nånsin såg nyckelpigan igen-
-så skulle han tacka henne.
- Gjorde han det? - Inte än.
Han letar fortfarande.
Hon kanske är i himlen.
Du kanske har rätt.
Ni borde ligga till sängs.
"Medelhavets blå vågor omfamnade krigets offer.
"Stormen hade ödelagt allt.
"Kvällsbrisen skänkte svalka tillsammans med mullbärsträdet.
"Som suckade svagt, nästan som det beklagade mannens bortgång.
"Denna man av dunkla gärningar men med stort hjärta.
"Som ofta under middagstid la sig att sova under dess skugga."
Okej.
Vill ni ha nåt att äta?
Nej.
Vill ni ha lite vatten?
Nej.
- Okej, ni ska få vara ifred. - Nej.
Jag vill inte vara ifred.
Mr. Church, jag somnade i fåtöljen.
Mr. Church?
Mr. Church...
Folk beter sig märkligt runt döden.
Det finns de som pratar om allt förutom den som dött.
De som bara pratar om den som dött.
De som försöker muntra upp dig.
Och de som får dig att gråta.
Och sen finns det de som inte säger något alls.
För de inte behöver det.
Ja, naturligtvis. Tack så...
Tack så mycket. Ursäkta mig ett ögonblick.
- Hej, kan jag hjälpa er? - Ursäkta, är det här Mr. Church vaka?
- Ja. - Vi var vänner.
Jag heter Frankie Twiggs. Men folk brukar kalla mig Jelly.
- Jelly? - Ledsen att jag klampar in så här-
-men vi har inte sett Hands på ett tag och vi saknade honom, så jag...
- Hands? - Vi kallade honom det på grund av...
Han spelade piano i min bar i över 30 år.
- Så han arbetade för er? - Nej, nej, det var inte så.
Han gjorde sin egen grej. En kväll gick han bara fram till pianot-
-och bara började spela.
Stället bara exploderade. Den här killen var riktigt bra.
Jag trodde det var nån berömd som bara slunkit in på en drink.
Han var verkligen magisk.
Jag heter Charlie.
Angenämnt att träffas, Charlie.
Izzy? Kom här, älskling.
Jag vill att du träffar en god vän till Mr. Church.
Här, de är efter Mr. Church recept.
Vad?
Jag visste inte att han kunde laga mat.
- Det här är Izzy. Ska du säga hej? - Hej.
- Det här är Mr. Jelly. - Twiggs.
Mr. Church sa en gång att en bok är menad att läsas från början till slut.
Men förstås bäst från slutet till början.
Jag antar att det finns en orsak till allt som sker.
Att mamma dog. Att Larson räddade mitt barn och sig själv.
Att Poppy hittade sitt eget lilla dockhus.
Till och med att Owen, den vackraste 10-åriga pojke-
-på den här eller nån annan planet, blev läkare.
Kära Charlotte. Du sa att du ville lära känna mig.
Kära du, det har du alltid gjort.
Jag är bara en enkel man, med mina brister.
Som det kan bli när man inte är den son ens far hade hoppats på.
Trots hans glåpord och misshandel.
Du tycker att jag tog hand om dig, Izzy och din mor utan nåt i gengäld.
Ni gav mig det viktigaste som finns i livet.
Ni gav mig en familj.
Och kärlek.
Henry.
Mr. Church?
Henry?
Jag gör ägg och grits, mamma. Som Mr. Church visade oss.
Det ser jättegott ut. Tack så mycket.
- Kan du duka åt oss? - Jag kan hämta tallrikar.
Den här är till mig och den här är till dig.
Vad behöver du mer? Ska du ha lite ost?
- Ja. - Här har du.
Mer ost?
Jag hade fel när jag sa att Brooksfamiljens arv-
-är att få utomäktenskapliga barn.
Den här familjens arv är Mr. Church.
MR. CHURCH av Charlotte Brooks
Henry Joseph Church kunde ha blivit vad han än ville.
Han valde att laga mat.
Nyckeln till det var, enligt honom, jazz.