EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Detta har hänt...
Mamma berättade att hon gömt nåt.
Dödsbägaren är skuggvärldens viktigaste föremål.
Och du vet precis vad som händer om Valentine får bägaren.
Kanske kan lite medicin hjälpa dig att minnas?
-Hitta Clary snart. -Jag ska.
Om nån vet ett annat sätt att återfå mina minnen
så gärna för mig.
Om de är så onda som det sägs, är det inte bra för Clary.
Det är inte bra för nån.
Jag har ritat det förr. Vet inte betydelsen.
Vi förhandlar. Den världsliga i utbyte mot dödsbägaren.
Mamma ljög för mig.
Min far är Valentine.
Jag förstår ändå inte. Varför är Shadowhunters bättre
än de ni kallar världsliga?
För att vi beskyddar människor.
Just det.
Människor. Ni beskyddar människor.
Du lämnade Simon ensam i bilen.
Bra gjort. Ni regerar.
Det ligger nåt i tanken att människor bör ha ett visst mått av sunt förnuft.
Inte nu, Alec.
De skadar inte Simon. De vill ha en hållhake på dig.
-De tror att du har bägaren. -Varför tror nån det?
Skulle min mamma ljuga för mig hela livet, men säga:
"Jo, jag gömde en magisk bägare på planeten Bongo, men säg inget."
Vad ska jag göra nu?
Vi måste rapportera till Klaven. De måste få veta nyheterna om Valentine.
Att han är min far?
Toppen. Berätta bara. Vad hjälper det Simon?
Allt hänger ihop. Vampyrerna vill ha bägaren.
Den skapar Shadowhunters.
Ingen vill att Valentine skapar en lojal armé.
Den kontrollerar demoner också.
De vill ha ett byte. Simon mot bägaren.
Vampyrerna vill byta Simon mot bägaren och Valentine vill byta min mamma mot den.
Jag mister nån jag älskar oavsett.
Jag kanske skulle kasta upp den och låta dem slåss om den.
-Så det här spelar ingen roll för dig? -Visst spelar det roll!
När du räddade mitt liv, litade jag på dig.
Nu måste ni lita på mig.
Jag kan inte bli som ni på ett kick.
Sant. Hon uppfostrades som världsling.
-Är du hennes talesman nu? -Jag behöver ingen, utan en plan.
Hallå!
Är det nån där?
Jag är bara revisorstudent. Jag saknar värde för alla.
Jag såg knappt era ansikten,
så om ni släpper mig kan jag inte identifiera er.
Inte för att jag skulle det, för ni är ju vampyrer!
Vem skulle tro mig?
Jag visste inte ens att ni fanns förrän igår!
Är det nån där?
Om målet var att skrämma mig ordentligt, så har ni lyckats!
Vad mig anbelangar kan ni och Shadowhunters göra upp.
Särskilt den blonda typen.
-Du behöver mig inte. -Jo, det gör jag absolut.
Titta på alla grejer, alla bildskärmar.
Kan nåt av det här hjälpa mig hitta Simon?
Var är han, förresten? I nån krypta i Transsylvanien?
Nej, det var visst Camilles gäng. De här är lokala.
-De är på hotell DuMort på Gansevoort. -Så varför gick vi hit? Vi måste dit.
-Kom nu. -Klaven måste ge sitt godkännande.
Vi fyra kan inte ensamma förklara krig mot vampyrerna.
Vi kan inte handla utan att överväga alternativen.
Nedomvärldare är slavar under sina impulser. Inte vi.
Klumpa inte ihop alla nedomvärldare.
Just det. Seelier har visst sin charm.
-Visst? -"Seelier"?
Feer. Skogsnymfer.
Även naturväsen, alla som är halvt änglar, halvt demoner.
Uttrycket är ganska allmängiltigt.
Izzy kan berätta om dem. Det är hennes grej.
Alla har väl sin grej?
Jag orkar inte höra det här. Simon är kidnappad av vampyrer.
Jag får väl ta hand om det själv.
Då blir du dödad.
Clary. Simon också.
Hjälp mig då.
Medan vi överväger alternativen lider min vän.
Förstår Shadowhunters sig på sånt, eller är jag bara världslig nu?
Clary har rätt.
De gjorde första draget. Vi tar hand om det här själva.
-Ingen bra idé. -Har du nån bättre?
Vampyrerna bröt mot fördragen. Att kidnappa världslingar är förbjudet.
Klaven kommer att skälla men vara glada att vi gjorde det.
-Kom nu. -Svårt att säga emot.
Även om vi gör det, vet jag inte hur vi ska komma härifrån
utan att förklara vart vi är på väg.
Vi behöver vapen, och ingen får se oss hämta dem.
Jag vet hur vi ska skaffa dem.
DUMORT ANLÄGGNING KOMMER SNART
BO SOM DU VILL NU ...OCH FÖR ALLTID
Hur slutar det här?
Släpper ni mig, eller?
Avgörandet ligger över min lönegrad.
Lönegrad? Får vampyrer lön?
Man kan säga att vi investerar tidigt och ofta.
Sätt dig.
Varför sitter du inte?
Jag avskyr rastlöshet.
-Jag bara tittar. -Efter en utväg?
Det finns ingen.
Ni samlar så coola grejer. Stjäl.
Det är... Glöm det.
Leonidas I har försökt sälja det där skräpet länge.
Museer kräver äkthetsintyg på föremål numera.
Ja, naturligtvis.
När de frågar var man fick det, vad säger man då?
Det är inte olagligt att plundra sin egen grav.
Herregud.
Snälla nån.
Allvarligt, jag köpte nyss den här kavajen.
Det finns ingen utväg. Du är gisslan, inse det.
Är jag gisslan?
Då dödar ni mig inte.
Inte?
Vem har sagt det?
Raphael.
Titta.
Så sött.
Du blöder.
Jag ser fram emot att lära känna dig.
Vems grav är det?
Mary Milligan, föddes den 10 januari 1802. Dog den 10 januari 1878.
-Då kör vi, Alec. -Vad söker vi efter?
-En vapengömma. -Hos mrs Milligan.
Varför finns de på en kyrkogård?
För att alla de gamla religionerna känns vid demoner.
Åtminstone tidigare.
De glömde det hotet eftersom vi beskyddade dem.
-Typisk världslig fantasilöshet. -Menar du att vi skötte oss för bra?
-Att du aldrig tröttnar. -Hör på.
Alec, titta där borta vid ängeln.
Vi kunde inte ta med vapen,
men våra förfäder gömde vapen här nånstans.
Vi hittar dem.
Jag har alltid undrat var min pappa är begravd.
Jag brukade önska att han levde.
Man bör vara varsam med önskningar.
Det är inte ditt fel.
Jo, alltihop.
Utmärkt.
Han är hemma. Jag sticker.
-Följer du inte med? -Jag skulle gärna vilja,
men måste hitta en väg in i vampyrnästet.
Gör inget jag inte skulle göra.
-Jace, här borta. -Jag kommer.
-Klarar du dig ensam? -Ja. Jag bara...
Ge mig en minut.
Okej.
Jaha?
-Vi går in på vampyrernas mark nu. -Det var tanken.
-Ryck upp dig. Det blir kul. -Fasen, Jace, tänk efter.
Du gillar inte ens killen.
Det handlar inte om en världsling, utan om Clary.
Är du så het på henne att du riskerar allas död?
Det där var så galet att jag låtsas att jag inte hörde det.
Det är problemet. Du lyssnar inte.
Inte på det här eller nåt annat jag sagt ikväll.
Du känner henne inte ens. Varför litar du på henne?
Är det för att hon är Valentines dotter?
Har vi inte pratat om det här? Se på mig, Alec.
Lita på henne eller inte. Jag bryr mig inte.
-Men om du inte litar på mig... -Jace! Alec! Jag har visst hittat det!
Mary Milligan!
ÄLSKAD TJÄNARINNA
Älskad tjänarinna?
-Vem vill ha det på gravstenen? -En som tjänar en större sak än sig själv.
Åtminstone nu.
Abrakadabra.
-Vänta, säger ni så? -Nej, det gör vi inte.
Var är mrs Milligan?
Rör det inte. Du kan inte använda det.
Som på Pandemonium när jag dödade en demon?
-Du dödade... -Alec.
Jag ska visa henne hur man använder det.
Ser du det du behöver?
Nej. Här finns ingen båge. Jag behöver en.
Jag måste runa några pilar på institutet. Jag måste gå.
Hur ska du ta dig in på institutet?
Genom bakdörren. Det går bra om jag är ensam.
Okej. Gå.
Jag gör klart här.
Jag förstår vad vi måste göra.
Och jag litar på dig, parabatai, men tvivla inte på mig.
Oavsett vad jag sa.
Det är redan glömt.
-Vi ses i gryningen. -I gryningen.
Jag ska lära dig använda det.
Det vet att du är en Shadowhunter, så det vill lyda dig.
Men du måste ha en fast hand. Visa vem som bestämmer.
Gör det till en del av dig själv.
Bladet lyser hela tiden.
Det visar att ni hör ihop.
Hur kan det veta det?
För att du är delvis ängel.
Som alla Shadowhunters.
Förstår du?
Inte ett dugg.
Det kommer.
Du förstår det inte intellektuellt.
Det är nåt du vet eftersom det pulserar genom kroppen.
Du har det i blodet.
Klarar jag det här utan dig?
Du gjorde det nyss.
Det kändes som om du fortfarande var med mig.
Det är jag.
Och det kommer jag att vara.
Vi kommer att finnas där för dig.
-Hur vet du att de kommer tillbaka? -Alec och Izzy?
-Ja. -Vi växte upp ihop.
De är som syskon för mig.
-Du vet att Alec inte gillar mig, va? -Han gillar ingen.
-Varför hjälper han mig? -Hörde du vad han sa?
Vi är parabatai.
Inget mänskligt band är så starkt som det mellan Alec och mig.
Vi hör ihop för livet.
Vi är förbundna att strida ihop och skydda varandra.
I strid slår våra hjärtan som ett.
Om en av oss skulle dö, dör även en del av den andra.
Han kommer tillbaka.
Är du redo?
-Ja. -Du verkar redo.
Jag avskyr att kasta saker. Bokstavligen.
Även på min bar mitzvah vägrade jag kasta papperskulor på de gamla.
Jag skulle aldrig kasta nåt, jag svär vid Gud!
-Ni säger väl inte Gud? -För Guds skull, vad vill du ha sagt?
Jag menade inte att kasta den.
Visst gjorde du det, raring. Det är det som gör dig så roande.
Jag finner det inte roande.
Inte jag heller. Jag är verkligen ledsen. Jag betalar gärna för att...
Tack. De levande är så tröttsamma.
-Men den här blir användbar. -Jag vet inte.
Det var nog inte så smart att bryta mot fördragen.
-Om du ursäktar. -Jag ursäktar, men håller inte med.
Du vet lika bra som jag
att Clary Fairchild letar upp sin bästa vän eller vad han nu är.
Och då tar vi henne.
Om hon inte har bägaren, måste hon avslöja platsen.
-Shadowhunters följer med henne. -De kommer inte in här.
Och även om de kommer in, är vi många fler.
Har du smakat på Shadowhunterblod?
Det är himmelskt.
Jag har ingen aning. Vi håller oss till ämnet.
Är det här rätt tillfälle att utmana Klaven?
Vi behöver dem om Valentine verkligen kommer tillbaka.
Hur mycket mer erfarenhet har jag?
-Tre-fyra hundra år... -Det var en retorisk fråga.
Poängen är att den som kontrollerar dödsbägaren kontrollerar skuggvärlden.
Han är en läcker liten smakbit.
-Eller hur? -Han?
Kommer du ihåg choklad?
Ibland döljs ett läckert innehåll av ett smaklöst skal.
Vi får se.
...så jag betalar gärna för en ny kavaj.
Bara lugn, min lilla godbit.
Allt ordnar sig.
Meliorn?
Isabelle.
Har du saknat mig?
Det vet du.
Är du inte upptagen ikväll?
Det enda jag är upptagen med är dig.
Verkligen?
Varför är ni inte ute och letar efter Valentines dotter?
-Vi letar inte. -Så ni har hittat henne?
Det där var inget svar.
Det här då?
Nej, men det är tydligt ändå.
-Har hon dödsbägaren? -Vem?
Jocelyns dotter.
Meliorn, försöker du pumpa mig på information?
Ja.
-Och om jag har några frågor åt dig? -Då måste jag svara.
Det vet du.
Seelier kan inte ljuga.
-Men svara undvikande. -Och distrahera.
Ja, verkligen.
Vill du fördriva tiden på en knuttebar?
Vi kan inte anfalla på natten. Och jag behöver en sak som finns här.
-Vadå, en drink? -Jag dricker inte.
Vi måste rädda Simon, inte hänga med en hög nollor.
-Det är inte roligt. -Jo, ganska.
Borde du inte lära mig att bekämpa vampyrer?
Gör mig en tjänst.
Titta där borta. Vad ser du?
En massa folk.
En servitris, några som hånglar.
Fokusera på dem.
Koncentrera dig på att se igenom.
Igenom?
Verkligheten består av flera lager. Man kan skala bort dem.
Se skuggvärlden.
-Du kanske kan det. -Använd inte intellektet.
Använd hela ditt jag.
Ge efter för det.
Herregud.
De är vampyrer.
Titta på killen där. Han har nåt.
-Vadå, löss? -Skärp dig.
Nu går vi.
-Du klarar nog inte av hans charm. -Charm? Skojar du?
Vill du verkligen hjälpa till att hitta Simon?
Gå fram och säg nåt beundrande om hans motorcykel.
Sånt gillar de.
Jag undrade vem som ägde den här häftiga hojen.
Hej, baby.
Vill du åka med?
Det luktar ängel om dig, vet du det?
Men utan såna där fåniga runor som Shadowhunters har.
Mycket bättre så, va?
Just det.
Jag vet inte vad tusan du är, men du är en läckerbit.
Tack.
-Vill du hjälpa mig? -Ja.
Vad som helst.
Kan du säga var dödsbägaren är?
Jag önskar att jag kunde...
...men jag vet inte.
-Clary vet. -Nej, det gör hon inte.
Hon kanske inte har berättat för dig.
Nej.
Det är inte det.
Varför tror du att hon åkte till Benstaden?
För att hitta ett sätt att minnas,
men de sa att nån hade suddat ut hela hennes förflutna.
Nåt slags förtrollning.
Fan ta Magnus Bane.
Vem är Magnus Bane?
Det var inget.
Bloody Mary?
Originalreceptet.
Jag saknade dig när du var i Idris.
Hur var Klaven?
Jag fick veta vad Shadowhunters egentligen tycker om oss.
Att nekas rösträtt är illa, men att behandlas som underlägsen är värre.
Som om inte Seelier också är halvänglar.
Men du är också halvdemon.
Gör det oss mindre värda?
Nej, skojar du?
En del gillar lite krydda.
Alla Shadowhunters är inte likadana. Litar du inte på mig?
Inte riktigt.
Tänk att du inte kan ljuga. Självklart litar du inte på mig.
-Men kan jag lita på dig? -På vilket sätt?
Jag vet inte. Att du inte har nån annan?
Jag bara retas.
Jag vet att du har träffat Camille.
-Hur då? -Så du har träffat Camille.
Hon är väldigt tilldragande.
Det är okej, jag förstår.
Men hur funkar det? Jag menar, fiender i skuggvärlden.
Seelier och vampyrer pratar inte med varandra om de inte är tvungna.
Hur gör ni två?
Går du hem till henne?
-Ibland. -Så modigt.
En Seelie kan inte precis använda huvudingången.
Så hur kommer du in på hotell DuMort?
Hur skulle du göra?
Jag frågade först.
Alec.
-Jag visste inte att du var här. -Jag...
Säg inget. Jag vill inte behöva anmäla dig.
Det är bara det att Clary...
Den flickan är Valentines...
Monstrets dotter.
Det måste finnas ett skäl till att skadedjuren kryper fram igen.
-Jag ska lämna dig i fred. -Hodge?
Tack.
Du påminner mig om mig.
En lojal vän som står i skuggan av den utvalda.
Du.
Gör inte samma misstag som jag.
Se hur det gick för mig.
Vill du åka en sväng?
-Ja. -Okej.
Försiktigt.
-Har du trevligt med min tjej? -Stick, Shadowhunter.
-Brad ska åka en sväng med mig. -Just det.
Det blir inget av.
Du hörde damen.
Rör dig inte, Clary.
Hej, Romeo.
Lägg er inte i.
Jace, vad...
Varför lät du honom hålla på?
Jag kunde ju inte leta i hans fickor efter nycklarna.
Skulle han få göra mig till vampyr för nycklarnas skull?
Litar du inte på mig?
Håll i dig, hojen går på demonenergi.
-Den är rätt grym. -Gör inte deras det också?
Varför tror du att jag valde den här? Den är trimmad.
-Men vi måste hitta... -Simon.
Vi ska hitta din världsling.
-Håller du i dig? -Vad du tjatar!
Varför gjorde du inte det här från början?
Izzy.
Jag fick ditt sms. Var exakt är vi?
Serviceingången till ett gammalt charkuteri.
Om vi går upp där, kommer vi till hotell DuMorts källare.
Perfekt, eller hur?
Vi distraherar vampyrerna, Clary och Jace hittar Simon.
-Okej. -"Okej"?
Det var jobbigt att dra upplysningarna ur Meliorn.
Bra jobbat, Izzy.
Du har älvstoft på klänningen.
-Jag avskyr att göra avledningsmanövrer. -Inte jag.
Du skulle vara gladare om du släppte fram känslorna ibland.
Alec?
Hallå?
-Vad? Kom tillbaka. -Det luktar änglablod.
Vi har inkräktare. Jag vet inte hur många, men det är allvar.
Stoppa dem genast. Jag struntar i hur.
De är i eller vid trappuppgången. Gå!
Ingen fara, raring. Stanna här ett tag, är du snäll.
Mår du bra?
Jag känner mig sorglös.
Och yr.
Sorglös och yr.
-Jag drack visst lite för mycket. -Du?
Konstigt. Du drack för mycket...
...men det är jag som är så här.
Det är du verkligen.
De är i huset. Stoppa dem.
Det vampyren gjorde med dig vid baren kallas encanto.
Det är bara första steget.
Typ som en kobra gör med en mus innan den hugger.
Det här skyddar dig ifall du stöter på charmknutten igen.
Ge mig din arm.
-Jag lär inte glömma det. -Förmodligen inte.
-Vad är det där? -För tystnad.
Vi hörs inte,
men vampyrerna känner vittring av vårt blod.
När vi går in i huset, blir de varskodda.
Men om planen fungerar hinner vi hitta Simon.
De världsliga är så fascinerade av vampyrer.
Jag förstår inte. För vampyrer är alla andra en vandrande måltid.
Jag förstår inte heller fascinationen.
För nu vet du att det är verkligt.
Men de kan verkligen skapa en bra historia.
Hur hittar vi Simon?
Han är i byggnadens mest välbevakade rum.
Vi känner igen det när vi ser det.
Tänk om de gör encanto på honom? Blir han en vampyr?
Nej, för det måste man dricka vampyrblod.
Och det krävs mer. Det är faktiskt en komplicerad process.
Jag förstår inte. En vampyr kan bita honom.
De tömmer honom inte direkt. De tar gärna tid på sig.
-Vampyrer är riktiga finsmakare. -Han är säkert skräckslagen.
Han känner sig faktiskt lite hög, som om han var kär.
-I den som bet honom? -Ja.
Så fruktansvärt.
Fruktansvärt?
Inte vet jag.
Har du inte blivit biten?
Du har aldrig varit kär.
Poängen är att det går över. Som förälskelse.
Vad är det mellan er två, förresten?
-Han verkar... -Passa dig.
...ovärdig dig, kanske?
-Du tror att du fattar allt, eller hur? -Ja.
-Du förstår dig inte ens på vänskap. -Inte?
-Du har en parabatai, va? -Alec skulle dö för mig.
Så är det mellan mig och Simon.
Solen går snart upp.
Kan du använda svärdet?
Håll armarna stadigt och överskatta inte din färdighet.
De kan vara luriga.
Vi ska försöka hålla dem borta från dig.
-Var är Alec och Isabelle? -De gör en avledningsmanöver.
-Du tänker inte prata med mig, va? -För du vet inte vad du pratar om.
Det gör jag visst. Du flyr från dig själv, inte från mig.
Du har känslor, vare sig du vill eller inte.
Det här är inte rätt tid eller plats.
Jag vet inte. Det verkar smidigt och enkelt.
Det måste vara den här dörren.
Inte så smidigt, kanske.
-Skynda på. -Om du håller dörren stängd,
blir det mycket enklare.
Det fungerar inte.
Den som sa att pennan är mäktigare än svärdet var en idiot.
Jag säger inte emot.
Vänta, jag hör nåt.
Stanna här.
-Vet de var vi är, tror du? -Det var väl tanken.
-Hur länge till? -Tio minuter till.
Tio minuter? Skojar du? Vi är döda om fem.
-Då distraherar vi väl dem. -Ja.
Gör dig redo.
Det här är kul.
Fortsätt komma, bara.
-Clary! -Du!
Jag sprang 30 kvarter för att inte bli uppbränd av solen!
Du gick miste om din åktur.
Varför följde du med honom? Du kan verkligen såra en kille.
Du har rätt. Det kan jag.
-Jace! -Se upp, Clary!
-Du är dödens, bitch! -Svärdet!
Fasen!
Okej då.
Jag dödade honom.
Han var redan död.
Och han ville döda dig. Kom ihåg det.
Hon gjorde bra ifrån sig, va?
Ja. Du kan vara stolt.
Tack, men det handlar inte om mig.
Nu hittar vi Simon.
Vad var det för oväsen där ute?
Det är bara en fest.
Du vet hur grannarna är på såna här ställen.
Jag vet. Bloody Mary laget runt.
Var är alla?
Clary! Här är jag!
Du är gisslan, sa jag! Acceptera det!
Rör dig inte. Du vill väl leva och se hur det går.
Tack, Raphael. Jag tar över nu.
-Det behövs inte. -Allvarligt. Jag är trött på den där.
-Ge hit den. Jag ska göra slut på den. -Vi har fler problem.
De är snart här och du får inte bli fångad.
Du är för värdefull. Jag dödar den.
-Är inte det att ta i? -Knip igen.
Ta bakvägen ut genom tunnlarna. Gå!
Hör på och gör precis som jag säger, och inget mer.
De kommer.
-Simon! -Clary!
-Det där hjälper honom inte. -Lyssna på honom, Clary Fairchild.
Lägg undan det. Jag är hjärtligt trött på din vän.
Jag skär gärna halsen av honom. Ge mig ingen anledning.
Lägg undan det!
Simon, mår du bra?
-Bra är väl att ta i... -Sluta prata!
Följ med mig nu, allihop.
Kom igen!
Kom igen! Den här vägen!
Just det, den här vägen! Annars dödar jag honom!
-Vi vill inte skada dig. Vi vill ha Simon. -Bra. För det vill inte vi!
-Vi ville ha dig. -Här är jag.
-Sluta! -"Ville", sa jag. Det var inte min idé.
-Ut med er nu! -Inte utan Simon.
Tyst! Öppna dörren nu, annars dödar jag honom.
-Lyssna på honom! -Men Simon dör om...
Gå, Clary!
-Gå! -Ta honom! Gå!
-Hur ska jag kunna tacka dig? -Tacka inte mig. Du är oviktig.
Det handlar om det kaos Valentine kan skapa.
-Kom nu! -Jace Wayland!
Kom ihåg vilka dina vänner är.
Borde vi inte sticka?
-Varför? -De är ju där nere.
Låt dem komma.
De blir stekta som ägg här ute. Du har sett filmerna.
Herregud.
Det är över. Det är faktiskt över.
Jag var så rädd att mista dig. Men du är faktiskt här.
Du vet att jag gör allt för dig.
-Du behöver inte dö! -Jag slipper helst.
Jag kan inte leva utan dig.
-Säg det igen. -Jag kan inte leva utan dig, Simon.
Du är allt jag har kvar. Hela mitt liv är borta.
Jag ska vara nånting annat och leva på ett annat sätt.
Du är min bästa vän.
Låt dig aldrig råka så illa ut igen.
Förstår du?
Tja, smaken är som baken.
Ska du säga.
-Får jag säga en sak? -Det gör du ändå, så varsågod.
Du tror dig känna Clary. Men det kanske du inte gör.
-Tänk på vem hennes far är. -Börja inte nu igen.
-Hon kom från ingenstans. -Hon har ingen.
-Hör på mig ett tag... -Sluta!
Bara sluta.
Jag är äldre än du, Jace.
Jag står inte i din skugga.
Om du nu känner så...
...varför hjälpte du oss då?