-Twin Peaks polisstation. -Är det du, Lucy?
-Polischef Cole? -Har du varit där i alla år, Lucy?
Nja, jag har ju åkt hem.
Och Andy och jag har varit på semester.
Ett år åkte vi till Bora-Bora.
-Vill ni prata med sheriff Truman? -Ja, Lucy. Han har sökt mig.
Okej, jag kopplar er!
Sheriff Truman, FBI-chefen Gordon Cole är på linje ett.
Det är den som blinkar just nu.
Det är Gordon, Harry. Du hade ringt?
Nej, det här är sheriff Frank Truman. Harrys bror.
-Var är Harry? -Harry är sjuk.
Han vårdas av läkare.
-Det var tråkigt att höra. -Jag ska hälsa från er, sir.
Vad hade du på hjärtat, Frank?
Jag kände att ni borde veta en sak. Det kommer att låta märkligt-
-men det har gjorts en upptäckt. Vicesheriff Hawk gjorde en upptäckt.
Tidigare saknade sidor från en viss Laura Palmers dagbok-
-som antyder att det finns två Cooper.
Mer än så vet jag inte men jag kände ni bör veta det.
Det säger er kanske nåt.
Tack så mycket, Frank.
Jag kan förvisso inte kommentera informationen-
-men du ska veta att jag verkligen uppskattar det.
Okej, polischef Cole. Det förstår jag.
Jag önskar dig och Harry allt gott.
Tack, sir. Jag ska hälsa honom det.
Tammy.
Vårt första fall, som var början på allt.
1975. Två unga agenter utreder ett mord i Olympia i Washington.
De anländer till ett hotell för att gripa en Lois Duffy.
Utanför rummet hör de ett skott och sparkar in dörren.
Där inne finner de två kvinnor.
En på golvet, döende av skottskadan i magen.
Den andra håller i en pistol som hon släpper när de kommer in.
De ser att den skadade kvinnan är Lois Duffy.
Hon säger sina sista ord till dem: "Jag är som den blå rosen."
Hon ler, därefter dör hon -
- och försvinner inför deras ögon.
Den andra kvinnan som skriker visar sig också vara Lois Duffy.
Lois Duffy hade ingen tvillingsyster.
Och i väntan på rättegången för mordet hon svär sig fri från-
-väljer denna Lois att hänga sig.
Männen som grep henne var Gordon Cole och Phillip Jeffries.
Vilken fråga bör du ställa nu?
Vad betyder den blå rosen?
Och svaret?
Det finns inga blå rosor i naturen. De är inte naturliga.
Den döende kvinnan var inte naturlig.
Frambesvärjd. Vad heter det?
En tulpa.
Bra.
Kaffedags! Jag tror mig ha löst det, Albert.
Och Diane är på väg.
Stig på, Diane!
Slå dig ner.
Ta en kopp kaffe.
Deputerade Diane till er tjänst.
Diane, sista kvällen du såg Cooper-
-nämnde han händelsevis major Garland Briggs?
-Jag vill inte prata om den kvällen. -Jag förstår det.
Jag vill bara veta om han nämnde major Briggs.
Fan ta dig, Gordon. Ja.
Albert.
Diane, som du vet utreder vi ett fall som inbegriper Cooper och Briggs.
Briggs dog i en eldsvåda på sitt kansli för 25 år sen.
Det är vad vi trodde.
Men det har visat sig att han dog för ett par dagar sen i Buckhorn -
- och vi hittade den här i hans mage.
Ringen har inskriptionen:
"Till Dougie med kärlek, Janey-E"
-Herregud... -Vad är det?
Min syster heter Jane. Min halvsyster.
Hon är gift med en Douglas Jones.
Men alla kallar honom Dougie.
Hennes smeknamn är Janey-E.
-Var bor de? -I Las Vegas, såvitt jag vet.
När pratade du med henne senast?
Vi har ingen kontakt.
Jag hatar henne.
Så...jag har inte pratat med henne på flera år.
Tammy, ring Las Vegas-kontoret.
Las Vegas-kontoret, tack.
-Gordon Cole vill tala med er, sir. -Gordon Cole?
Jag vill ha allt ni har eller kan få fram-
-om mr och mrs Douglas Jones som bor i er stad.
De eftersöks i samband med ett dubbelmord-
-och kan vara beväpnade och farliga. Så vidta största försiktighet.
-Douglas Jones? Ja, sir. -Högsta prioritet.
Hör av er med informationen. Ni har mina kontaktuppgifter.
Vi har 23 Douglas Jones i storstadsområdet.
Hur ska vi hitta den rätte?
Wilson, hur många gånger ska jag behöva säga-
-att detta är vad vi på FBI gör?
Tack, Diane.
Ja.
Okej.
Innan jag kom hit pratade jag med sheriff Truman i Twin Peaks.
Han berättade att de har hittat nåt i Laura Palmers dagbok-
-som antyder att det finns två Cooper.
Och igår kväll drömde jag återigen om Monica Bellucci.
Jösses.
Jag befann mig i Paris med anledning av ett fall.
Monica ringde och bad mig träffa henne på ett visst kafé.
Hon sa att hon behövde prata med mig.
När vi träffades på kaféet var Cooper där -
- men jag kunde inte se hans ansikte.
Monica var väldigt behaglig.
Hon hade ett par vänner med sig.
Vi tog en kaffe tillsammans.
Och så sa hon den gamla frasen...
Vi är som drömmaren -
- som drömmer och därefter lever i drömmen.
"Vi är som drömmaren som drömmer och därefter lever i drömmen."
Jag svarade att jag förstod.
Och därefter sa hon:
Men vem är drömmaren?
"Men vem är drömmaren?"
En ytterst stark och obehaglig känsla angrep mig.
Monica såg förbi mig och tecknade åt mig-
-att vända mig om som om nåt försiggick där.
Jag vände mig om för att titta.
Jag såg mig själv.
Jag såg mig själv i det förgångna-
-på det gamla kontoret i Philadelphia.
Jag lyssnade på Cooper som berättade om en dröm han hade haft.
Gordon, klockan är tio över tio på morgonen den 16 february.
Idag oroade jag mig över drömmen jag berättade om.
Det var dagen då Phillip Jeffries dök upp...
-Gordon! -...utan att dyka upp.
Phillip? Är det du?
Phillip?
Låt mig presentera den sedan länge försvunne Phillip Jeffries.
Och medan Jeffries var där höjde han armen-
-pekade på Cooper och frågade...
Vem tror ni att det där är?
Fan! Det hade jag glömt!
Det här är i högsta grad intressant.
Ja.
Jag börjar också minnas.
TWIN PEAKS POLISSTATION
Hej. Kalkon och ost. Skinka och ost.
Rostbiff och ost och bara ost.
-Vem beställde enbart ost? -Det gjorde jag.
Det är en gammal historia, Chad. Från långt innan du började.
-Vart är ni på väg? -Upp i bergen.
-Och du är härmed gripen. -Vad i helvete! Vad är det här?
Det vet du nog själv.
Andy, Bobby, för bort honom.
-Ni begår ett stort misstag! -Misstaget begick du, Chad.
Vi har följt dig i flera månader. Ta brickan och lås in honom.
-Ni begår ett stort misstag! -Håll tyst.
Där har ni er rostbiff med ost.
Bobby.
Det var den här vägen, där vi går nu. Pappas avlyssningspost låg här inne.
Inget finns kvar av den nu. De avlägsnade allt.
-Vad gjorde din pappa här, Bobby? -Jag vet inte. Det var topphemligt.
Jag fick följa med ett par gånger som barn-
-men jag minns bara en massa maskiner.
Men han tog med mig hit.
Ett ögonblick.
Här är det, Jack Rabbit's Palace.
Vi satt här och fantiserade ihop vidunderliga historier.
231 meter österut.
Och vi måste ha jord i våra fickor.
Vi får hoppas att detta inte är en av din fars vidunderliga historier.
Det hoppas jag också. Tror inte det. Snart får vi svar.
Pappa sa åt mig att aldrig strosa runt här utan honom.
Nu går vi.
Hon är vid liv.
Klockan är 14.53.
Har du eld?
Vi måste ta med henne härifrån.
Hon är väldigt viktig. Det finns människor som vill se henne död.
Hon mår bra. Vi behöver placera henne i en cell - där hon är säker.
Berätta inte om detta för nån.
-Vad hände med oss där borta? -Jag vet inte.
Nåt hände, men jag minns ingenting
Samma sak här.
TWIN PEAKS POLISSTATION
Jag hoppas att pyjamasen duger.
Den har legat i mitt skåp sedan hunden sprang vilse härinne.
Den är jättefin, Lucy.
Minns du den kvällen, Andy?
Ja, det gör jag.
Idioter! Du är en clown, Andy! Du är ingen polis!
Du är en väldigt dålig person, Chad. Du drar skam över hederliga poliser.
Drar skam över poliser!
-Håll käften, jävla fyllo. -Håll käften, jävla fyllo!
-För helvete, håll käften, sa jag! -Håll käften!
-Vad fan är det för fel på dig? -Vad fan är det för fel på dig?
-Jävla psykfall. -Jävla psykfall.
Låt mig göra det.
-Vad ska jag göra med packkorgarna? -Jag slänger dit textilerna i morgon.
Det blir enklast för dem. Varsågod.
Ta det lugnt. Allt är som det ska.
Okej, Jimmy.
En sista leverans, sen drar vi till Roadhouse.
-Vem spelar? -Vet inte.
Du vill se om Renee är där.
-Ja, kanske det. -Men hon är gift.
Jag vet.
-Hur gammal är du, Freddie? -Snart 23.
Jag minns när jag var 23.
-Jag fyller år i dag. -Gör du?
Grattis, Jimmy! Det var inte illa!
-Så du kan inte ta av den? -Nej, det går inte.
-Jag förstår inte. -Den är en del av mig.
En läkare försökte ta av den en gång. Det började blöda.
-Hur hamnade den där? -Jag får inte berätta det.
Jag fyller år, Freddie. Du måste berätta!
-Kom igen, jag säger inget. -Du kommer inte att tro på mig.
Då kan du väl lika gärna berätta. Kom igen nu, Freddie.
Kom igen!
Jag berättade för läkaren -
- så jag antar att jag kan berätta för dig också.
Du fyller ju år, trots allt.
-Jag bodde fortfarande hemma. -Var då?
I London, East End.
För drygt ett halvår sen hade jag varit på puben med mina polare -
- och jag gick hem på egen hand.
En märklig känsla slog mig när jag vek av in på en gränd.
Det slog mig att jag kastade bort mitt liv, Jimmy.
Jag slog mest dank. Hängde på puben varje kväll-
-istället för att hjälpa människor.
Med den här känslan, den här kvällen-
-fick jag i gränden syn på en hög staplade kartonger.
Och jag hoppade upp, på skoj -
- jag hoppade upp på kartongerna.
Och plötsligt -
- sögs jag upp i en virvelström från en slags tunnel i luften.
Innan jag visste ordet av svävade jag i luften.
Högt upp, i nåt slags tomrum.
Och där väntade en snubbe. Han kallade sig Eldmannen.
Han sa till mig:
"Gå till järnhandeln nära ditt hem."
"Där kommer du att finna en hylla med gröna trädgårdshandskar."
"En förpackning är redan öppnad och innehåller bara en högerhandske."
"Köp den brutna förpackningen och sätt handsken på din högerhand."
"Din högra hand kommer att bli lika stark som en pålkran."
Plötsligt är jag tillbaka i mitt rum. Dagen efter vaknade jag -
- reste mig upp, kammade mig -
- och gick ner och tog en kopp te. Nej, jag skojar bara.
Så jag gick till järnhandeln, till hyllan med handskarna-
-och mycket riktigt fanns där en förpackning med en högerhandske.
Jag gick till disken, gav förpackningen till expediten-
-som sa till mig: "Jag kan inte sälja den där."
"Ni måste köpa en obruten."
"Nej, jag vill ha den här."
"Jag kan inte sälja den här."
Jag svarade: "Hör på, jag vill bara köpa en handske"-
-"men jag betalar fullpris."
"Nej, förpackningen har brutits. Jag kan inte sälja den."
I mina hemtrakter kallar vi dessa typer "paragrafryttare".
En person som finner glädje i att ständigt vara ohjälpsam.
"Det går tyvärr inte."
"Det är emot jobbreglerna."
Så jag sa till paragrafryttaren: "Jag köper den här handsken nu."
Jag la slantarna på disken och gick mot dörren.
Den här paragrafryttaren tog ett språng mot mig, likt en puma-
-och skrek att jag inte fick köpa den redan öppnade förpackningen.
Jag störtade ut genom dörren och hoppades slippa honom-
-samtidigt som jag tog på mig handsken.
Men han kom ifatt och gav mig plötsligt en tackling-
-som hade gett honom rött kort. Och jag föll som en fura.
I ren instinkt gav jag honom en smäll med min handskförsedda hand.
Jag hörde hur det knäckte till -
- och med tanke på hur hans huvud lutade -
- fruktade jag att jag hade brutit nacken på honom.
Och då -
- i samma ögonblick -
- kom jag att tänka på nåt annat som snubben i luften sa till mig.
"När du har satt på dig handsken"-
-"bege dig då till Twin Peaks i Washington i USA."
"Där finner du ditt syfte."
Så här är jag, Jimmy. På din födelsedag.
Hjärtliga gratulationer.
Wow.
Tack, Freddie. Det är en fantastisk historia.
Nöjet var helt på min sida, sir.
Varför tror du han valde just dig?
Det är en bra fråga. Jag frågade honom: "Varför just jag?"
Och han svarade: "Varför inte du?"
Och när jag skulle köpa flygbiljetten hit-
-sa de att jag redan hade en biljett.
Glöm inte att vi ska kolla ugnen.
Ja, vänta på leveransen. Glöm inte att signera fakturan.
Jag kollar ugnarna.
En Bloody Mary.
Tack.
Dricker du själv i kväll?
Sköt ditt eget...
-...är du snäll. -Det var inte särskilt artigt.
Det var inte heller meningen.
Kan du sätta dig där du satt innan, tack?
Jag sitter där jag vill. Det är ett fritt land.
Det är ett fritt land!
Det är ett fitt-land.
Är du en sån machoflata?
Ja, när jag tänker efter ser du ut som en machoflata.
Du gillar att äta fitta, va?
-Jag äter upp dig. -Va?
I helvete heller, din subba.
Jag kommer att slita av dina små bröst, jävla flata.
Vill du verkligen jävlas med det här?
Vad i helvete? Vad hände?
Han bara föll ihop. Jag vet inte.
Vad då, med halva halsen borta?
Helvete! Var det du som gjorde det?
Va? Du såg mig sitta här med min drink!
Älskling, ring en ambulans! Vi har en döing i baren.
Vi får ta det här sen.
Ja. Ett mysterium, inte sant?
-Ja, eftersom du hänger på dårhuset. -Det gör jag inte alls.
-Och röker på. -Det gör jag inte alls!
Jag röker på hemma. Jag flyger där.
-Åk inte till det där stället. -Va fan, vem sagt nåt om det?
Snygg tröja. Var har du snott den?
Det är Paulas.
Den är fin.
Har du sett Billy?
Nej, inte på ett par dagar nu.
Jag hörde att du var den sista som såg Billy.
Det var så jävla otäckt. Han var i köket med mig och mamma.
Jag tror att min morbror var där men jag minns inte så tydligt...
Plötsligt ser vi Billy vid fönstret.
Han har hoppat över ett två meter högt staket-
-och kommer rusande mot bakdörren.
Och jag ser att han ser mig. Han hade en blick...
Han slår upp dörren och stapplar in i köket.
Jag började skrika. Mamma skrek nog också.
Han blödde från näsa och mun.
Han lutade huvudet över diskhon.
Blodet forsade, som ett vattenfall.
Han vände sig om, såg på oss med märklig blick, alldeles blodig -
- och så störtade han ut igen. Och vi såg på varandra: "Va?"
-Berättade ni inte för nån? -Vi visste inte vad vi skulle göra.
Vi kunde bara inte begripa vad fan som hänt med honom.
Jag vet att mamma och han hade en affär.
-Va? Seriöst? -Ja, fram till nyligen.
Vissa grejer fick mig att förstå det.
Hennes leende när han kom på tal...
Vad heter din mamma?
Tina.
Stack han bara därifrån sen?
Ja, han var i köket i kanske tio sekunder.
Därefter stack han bara, i full fart - som en galning.
Efteråt såg vi blodet på golvet och på väggen.
Det tog ett tag att få bort det.
Jag minns inte om min morbror var där.
Gott folk, det är med stor glädje Roadhouse presenterar Lissie!
Översättning. Joakim Troué www.sdimedia.com