Да...
Ето ти шампанско!
Ще дойдеш ли при нас? - Много ясно.
Само да се облека по-удобно.
Здрасти.
Чух, че си тук, и реших да дойда. - Не, не, братле! Махай се!
Честно, очаквах по-топло посрещане. - Не ме разбирай погрешно.
Благодаря ти за парите и златото, които ми даде последния път.
Само че този път наистина ми потръгна,
а всеки път, когато те срещна, става нещо лошо.
Добре, това ще е неловко. - Защо?
Нещо лошо ще се случи, но, уверявам те, аз нямам нищо общо.
За какво говориш?
Някой ще влезе през тази врата, за да те убие.
Направо ме убиваш! Няма начин това да се случи.
Уверявам те, ще се случи.
Вече се случи над двеста пъти и ще се случи отново след пет,
четири, три, две...
Какво, дявол го взел... - Именно, Дяволът те взе.
Убитият е Лий Гарднър, 53-годишен, кариерен престъпник.
Въоръжени грабежи и обири. Най-вече дребни работи.
Но може вече да не е дребна риба, защото този "Фошизъл" е негов.
Този какво? - "Фошизъл". Името на лодката.
Причина за смъртта? - Изстрел в гърдите.
И понеже той не е достатъчно гаден, убиецът е направил и това.
Чисто отрязване на китката след смъртта.
Все още търсим ръката.
Ти какво мислиш? - Мисля, че спах с него.
Мейз, това, че беше преспала с една жертва на убийство преди седмици,
не значи, че си спала с всичките. - Как да ги помня всичките, Клоуи?
Убитите или тези, с които лягаш? - И двете.
Мейз наистина приема ролята на твоя нов Луцифер.
Като ловец на глави тя е така добра да ми помага в работата.
Да. Все едно Луцифер не си е заминавал.
Само че той си замина. С вас поне се сбогува.
А мен просто ме пренебрегна. А колко време мина?
Два месеца, откакто той отиде във Флорида по семейна работа.
Флорида, да. Той е там.
Не отговори на нито едно от съобщенията ми.
Дори не каза нищо за видеото с танцуващия папагал, което му пратих.
Той разперва криле и прави така...
Мести се наляво и надясно, много е смешен...
Мен ако питате, Луцифер може просто да върви в Ада.
Не мислите, че той наистина работи, нали?
Елън. Огледай се.
Клоуи, съжалявам. Не трябваше да го споменавам, но...
Откаченият просто ми липсва. - Няма проблем. Разбирам те.
А и работих толкова много... Ние работихме толкова много,
че нямах възможност да спра и да се замисля за това. Наистина.
Даже не съм... Не съм мислила за това.
Като говорим за работа, някакви улики?
Засега не. Ще знам повече, щом занеса всичко в лабораторията.
Добре. Кажи ми, ако нещо излезе. - Разбрано.
Хубаво. Дотогава... Мейз, мисля, че имаме друга работа.
Искате ли да потанцуваме?
По скалата от едно до десет сте деветки.
Ние сме единиците, които не ви достигат.
Няма нужда. - Няма нужда.
Пак ли сте тук? - Аменадил!
Как си? - Не можем да спрем да идваме.
Откакто ти пое "Лукс", тук е страшно забавно.
Започвам да разбирам защо Луцифер обичаше да си прекарва времето тук.
Да.
Извинете ме, дами.
Продажба на дрога ли видях току-що? - Не, човече. Разбира се, че не.
Виж, ще си ходя, затова...
Виж. "Лукс" има нова управа. Това означава и нови правила.
Никой не продава дрога в моя клуб,
без аз да получа своята част.
Заповядайте.
Време е за купон. - Амин.
Не умрях ли току-що?
Опитах се да ти кажа, но ни прекъснаха грубо.
Ти си в своя личен Ад. Добре дошъл в Ада.
В Ада ли съм? Не разбирам.
Вечно проклятие, безкрайно страдание.
Лесно е за разбиране. - Не, искам да кажа...
В истинския Ад ли съм? - В най-истинския.
Измъкни ме оттук тогава! - Боя се, че не мога.
Ти си своят тъмничар в Ада. Ти сам си се довел тук.
Тогава сам ще се изведа.
Как, по дяволите...
Всеки път едно и също. Не е толкова просто.
Защо съм тук?
Обсъди това със собственото си чувство за вина.
То те доведе тук и то ще те измъчва до края на вечността.
Започва да става скучно, затова е време да се махам.
Заповядай, наслади се на вечното страдание.
Чакай, не си отивай. Не ме оставяй тук сам.
Няма да си сам.
Демоните ми ще са наоколо, ще мъчат хора. Горе главата.
Поне ми кажи кой ме уби. - Това вече не е моя работа.
Сега важна е само вечната ти болка. Ясно ли е?
Имах всичко.
Прекрасна яхта в Марина дел Рей, жени, пари... Имах всичко.
Марина дел Рей?
Лос Анджелис...
Знаеш ли... Може би познавам тази, която разследва убийството ти.
Някога с нея бяхме страхотен отбор.
Искам да кажа... За тях са били само няколко месеца,
но тук долу е минало много, много повече време.
Днес е щастливият ти ден. - Не си личи.
Ще направя нещо, което не съм правил от векове.
Заради доброто старо време. Ще разреша случая с убийството ти.
ЛУЦИФЕР
НАИСТИНА ТЪЖЕН ДЯВОЛ
Как ще стане? Убиецът пак ли ще ме стреля?
Би трябвало, но това, че владея Ада, си има предимствата.
Да му...
Всяка роля в личния ти Ад се играе от демон.
Аз контролирам демоните.
Помахай, Белиос. - Здрасти.
Щом ги контролираш, лесно ще открием убиеца, нали?
Само вдигам маската и...
Мамка му! - Не е толкова просто.
Личният ти Ад е направен от спомените ти.
Не си видял лицето на убиеца, затова - едно голямо нищо.
Не се обиждай, Белиос. Вземи си почивка. Заслужаваш я.
Как ще намерим убиеца ми тогава? - С дедукция, приятел.
За твой късмет, учил съм се от най-добрата.
Първа стъпка. Кой те е искал мъртъв?
Лий дължеше пари на много хора.
Брат ми винаги е дружал със съмнителни типове.
Харчеше пари, които няма, и после крадеше, за да ги върне.
Твърде светло ли е тук, инспекторе? - Не...
Просто съм чувствителна към светлина.
Намериха брат ви на скъпа яхта, притежавана от него.
Може би е вкарал живота си в ред. - Да. Трудно ми е да го повярвам.
Брат ми беше магнит за лоши хора и лоши неща.
Не можеше да излезе от порочния кръг.
Сигурно просто е извадил късмет. Рано или късно идва краят на това.
Знаете ли защо някой би му отрязал ръката?
Ръката ли са му отрязали? Боже, защо?
Това искаме да разберем. Не разпознавате ли някакво послание?
Не съм виждала Лий от години.
Вече не мога дори да кажа, че съм го познавала.
Ако отрязването на ръката е послание, аз не мога да го разчета.
Декър, имаме улика.
Сядай.
Кажи й каквото каза на мен. - Добре де.
По улиците се говори, че Лий е бил убит от Дъг Мръсника.
Кой е Дъг Мръсника? - Дъг Саргизян.
Организира финансиран от мафията покер с високи залози в клуб "Х".
Моят приятел Кей Суис ми каза, че неговият приятел Ейт Бол му казал,
че Лий му дължал куп пари.
Затова Дъг го очистил и му отрязал ръката, за да изпрати послание.
Какво послание? "Ако не платиш, значи си крадец"?
Малко е прекалено, но схванах посланието.
Дължа на Дъг куп пари, които нямам.
Затова побягнах, но тая бясна мацка сложи край на плановете ми.
Май ще трябва да отидем при Дъг. - Такъв човек...
Ще си викне адвокат. - Щом види полиция.
Трябва ни... - ...предимство.
Знам какво искаш. - Друго няма.
Ами... - Опасно е.
Тогава... - Той ще се усети.
Хрумна ми идея. - Няма да стане, Мейз.
Засрами се от себе си.
Хубаво. Ще бъде по твоя начин. - Добре.
Значи се разбрахме за план? - Да.
Ще се представим за комарджийки, ще влезем в играта
и ще накараме Дъг да признае.
Нещо смешно ли има? - Не ме разбирайте погрешно.
Вие двете винаги сте добре дошли да играете с мен,
но до играта на Дъг не се стига лесно.
Влиза се само с покана, а вие няма да получите покани.
Знам кой можеше да ни ги осигури.
На теб не ти трябва Луцифер, а на мен не ми трябва...
Аз ще ни осигуря покани. - Добре.
Ела! - Здрасти, как си?
Благодаря ти, че дойде. - Благодаря, че ме покани.
Купих всичко, което поиска, но не знам за какво ти трябва.
За Чарли, разбира се.
Надявах се да му преподадеш малко наука.
Твърдо вярвам в НТИМ.
Наука, технология, инженерство, математика. Важни неща.
Чарли не е ли на два месеца?
Знам какво си мислиш, но Чарли е специален.
Всяко дете е специално в очите на майка си.
Чарли наистина е специален. - Да.
Затова са уроците по наука, класическата музика, упражненията...
За да уловим пълния му потенциал. Светът не е виждал такова нещо.
Да... - Нека ти покажа.
Добре. Чарли. Чарли, покажи ми химичния елемент бор.
Виждаш ли? Да. Точно така, бебчо.
Да. Това е бор.
Това беше невероятно. - Да. Децата са дар.
Ти някога искала ли си деца?
Ами да, обаче, сещаш се, точно в момента ми липсва мъж.
А и вкусът ми за мъже е ужасен.
По някаква причина все ме привличат лошите момчета.
Но, знаеш ли, този път си мисля, че заслужавам добро момче...
Уроци. В сряда в единайсет?
Прегледах графика ти. Тогава ти е почивният ден.
Разбира се, може да е в сряда.
Каква е тази миризма? - Миризма на "Успех".
Етерични масла. Казват се "Успех".
Имах и "Сила", но ако искаш, мога да ти дам "Надежда".
Тя прави чудеса. - Няма нужда.
Всеки има нужда от "Надежда".
Аз нямам. - Така ли? Добре.
Добре, добре, добре.
Май сериозно си се отдал на самоусъвършенстване.
Да, братле. Бях много зле. Давех се в чувство за вина.
Само че знаеш ли какво? Започнах да работя по себе си и се пробудих.
Не знаем какъв е истинският потенциал на човека.
Занимаваш ли се с кросфит? - Не.
Сериозно?
Дан, мисля, че това, което правиш, е наистина чудесно.
Благодаря ти, братле. Благодаря ти. Какво става? Защо дойде?
За да съобщя за престъпление. - Аменадил, спри с това.
Спри с гражданските арести за неправилно пресичане или цапане.
Имаше табела със забрана.
Задържа тригодишно дете. - Сега е различно, Дан.
Работя под прикритие в "Лукс", бърлогата на греха на Луцифер.
Най-после спечелих доверието на истински голям наркопласьор.
Откажи се от това, братле. - Дан, искам да помагам.
Имам нужда да помагам. Разбираш ли?
Имам нужда да помагам за това светът да е по-безопасен.
В началото може да съм подходил грешно, но случаят е сериозен, Дан.
Сериозен случай срещу истински наркопласьор.
"Бъди промяната, която искаш." Нали така?
Казах ти, че ще намеря покани за играта на Дъг Мръсника.
Не съм се съмнявала в теб.
Мейз, това кръв ли е? - Не се притеснявай.
Значи си бил облечен така? - Обичам този костюм.
И да, точно така бях облечен, когато задлъжнях пред онзи.
Колко му дължеше? - Горе-долу седемстотин хиляди.
За толкова и аз бих те убил.
Води.
Много хубав личен Ад.
Градът на ангелите. Липсваше ми.
Ето го онзи, на когото дължах пари. Дъг Мръсника.
Добър вечер, дами. - Здрасти.
Добър вечер. Тук сме да играем покер.
Няма да е трудно.
Губим, натрупваме дълг и Дъг Мръсника идва.
Разбрано. - Добре.
Извинете ни.
Защо сядаш на стола ми? Ти си само за украса.
Аз ли? Ти си се облякла като уличница.
Аз съм скромно облечена. - Откога не си играла покер?
Нали целта е да загубим?
Хубаво.
Благодаря. - Ти играй, миличка.
Боже, боже. Тексаски покер. Толкова е вълнуващо.
Какво можеш да ми разкажеш за този Дъг?
Почти нищо, освен че май е страшен и силен тип.
Очевидно. Скинар с татуировки.
Какво би направила тя? Да.
Дай ми информация за него. За търканията му със закона.
Превишена скорост, закъсняло връщане на книги в библиотеката...
Откъде да знам каквото и да е?
Можеш ли изобщо да ми кажеш нещо? - Не.
Почти сигурен съм, че той ме е убил, но не бяхме приятелчета.
Не знам какво друго искаш от мен.
Благодаря.
Декър, какво правиш? - Печеля. Можеш ли да повярваш?
Би трябвало да губиш. - Знам, но никога не печеля.
Добре де.
Всичко. Това беше началото на края за мен.
Добре. И това е нещо. А после?
Дъг ми предлага маркер, а аз, за жалост, приемам.
Леле, печелеше страхотно там. - Печелех. Но вече не.
Ако искаш да продължиш с играта, мога да ти предложа маркер.
Само един въпрос. Какво ще стане, ако не мога да ти платя?
Да. Чухме истории. За убити хора.
Говорите, чисто хипотетично, за един господин в Марина дел Рей.
Подхождам разумно, стига да се стараете да ми платите.
А може да си купите яхта и да получите куршум в главата.
На мен това ми звучи като признание. - Мейз, не точно.
Лий е бил застрелян в гърдите.
Това ли е маркерът? Златна монетка? Без заплахи или условия?
Това е.
Все нещо показва, че Дъг е твоят убиец.
Някаква скрита улика. Някакъв знак.
Дай ми нещо повече. Каквото и да е, инспекторе.
Как ме нарече?
Ти си безполезен. Това разследване е загуба на време.
Даже не сме в Лос Анджелис.
А ти... Ти не си тя...
Откъде знаете как умря Лий? От полицията ли сте?
Да, Мръсник. Ела с нас и ни кажи защо си приписваш убийството на Лий.
Някой побягна. - Стой тук.
Още не знам кой е размазаният,
но намерих това в дрехите му. 45-ти калибър.
Лий е убит с такъв. - Да.
Нещо ми подсказва, че това е оръжието на убийството,
но в лабораторията ще науча повече. - Добре, чудесно. Добре.
Този харесва ли ти, Елън?
Какви ги дрънкаш? - Видях как го гледаш.
Може да го облегнеш на стената и да си поиграеш с него.
Господи... Мейз... Това е откачено...
Вече не се занимавам с лоши момчета.
Разбираш ли? - Както кажеш.
Господарю Луцифер.
Трябва да се срещнете с някого. - Къде съм?
Извинявай, това е отвратително. Ти ли си полицайката?
Аз съм демон. Господарят Луцифер ме прати да ти кажа нещо за случая.
Луцифер. Как е той? - Той е господар на Ада. Добре е.
Искаше да ти кажа,
че онова е в безопасност, където си го прибрала.
Какво е в безопасност? - Онова, което си прибрала.
Какво? Къде? - Не знам. Ти си го прибрала.
Аз ли? - Да, в безопасност е... Мамка му.
Този труп няма да издържи дълго. Ще се справиш...
Това Мейзикийн ли е? - Чакай!
Декър... Какво, по дяволите? Да не би да премести трупа?
Готово. Громос каза, че е изпратил съобщението ми.
Значи демонът ти е влязъл в тялото на онзи мъртвец?
И е казал на инспекторката каквото й трябва, за да разкрие убиеца ти.
Не ми благодари. Така. Връщай се към мъченията си.
Аз се връщам към своите.
Братле... Все говориш за някаква инспекторка.
Коя е тя?
Отдавна приключих отношенията с нея.
Явно е била важна за теб. - Не можеш и да си представиш.
Разбирам те. И аз съм изоставял хора.
Хора, на които държа. Като сестра ми Мег.
За мен тя беше най-важното, а аз я зарязах.
Вече е късно.
Как се казва твоята инспекторка? - Ами...
Казвах й "Инспекторе", но името й...
Хитро манипулативно копеле такова.
Браво на теб. Разсейваш Дявола, за да спечелиш съчувствието му
с надеждата да сложи край на мъченията ти, а?
Нищо подобно, братле!
Просто изглеждаш като наистина тъжен дявол.
Добре де, донякъде се надявах да ми помогнеш.
Колко пъти да ти набивам това в главицата?
Вината за всичко си е твоя! - Знаеш ли какво, майната ти!
Ако искаше, щеше да ми помогнеш. Нали ти си царят тук?
Наистина ли искаш да знаеш защо си тук?
А? Ще ти покажа.
Дойдохме.
Чарли слуша урок по японски.
Да. - Извинявай. Ще пазим тишина.
Благодаря ти, че се съгласи да гледаш Трикси. Само за малко.
А и искам да видя малкия. - Виж го.
Чарли се разбира добре с деца. - А и ти връщам книгите.
Добре... - Благодаря ти, че ми ги даде.
Всичките ли ги прочете? - Минах ги доста бързо.
Страхотни са. Харесва ми да се уча да живея според своята истина.
Имаш ли още?
Това са всичките книги по самопомощ, които имам тук.
Може би е добре да ги осмислиш, преди да продължиш.
Може би.
Японски, а? - Да, Чарли се умори от йогата,
затова отложихме разходката в музея на изкуствата
и сега учим езици. - Доста натоварен график.
Знам, знам, много работа е,
но трябва да отгледам най-доброто дете.
Той е специален. - Да.
Всеки родител си мисли, че детето му ходи по вода.
Бях забравила за това. Отменям уроците по плуване.
Едно от нещата, които съм научил като баща...
Да... - Най-хубавото за един родител е,
че може да го дава бавно и да се наслаждава.
Линда, гледай да си в настоящия момент.
Аз съм. Напълно. Какъв беше този звук?
За първи път се смее. - А е само на два месеца.
Лесно е. Само правиш смешни физиономии.
Взехме отпечатъци от смазания. Върнън Гил, 37-годишен.
Известен убиец, работи за дребни престъпни организации.
А и бях права.
Лий Гарнър е убит с неговия пистолет.
Намерих двайсет хилядарки в брой в багажника на колата му.
Това е цената на поръчково убийство. - Но кой я е платил?
Дъг Мръсника? - Не вярвам.
Вече говорих с гаджето на Елън. - Той не ми е...
Гил го е заплашил, защото си приписва убийството.
Било лошо за бизнеса. После е играл покер.
Някой друг е наел Гил. - Ами... Такова...
Може би имам улика. - Намерила си я без мен. Къде?
Не мога да кажа. - Таен информатор. Ясно.
Да. - Трябва да го пазиш.
Уважавам те. - Да.
Тази улика... - Да...
"Онова е в безопасност, където си го прибрала."
Къде какво съм прибрала? - Ти или тя?
"Прибрала си го."
Какво съм прибрала? - Не ти.
Обърквам се. - И аз. Затова споделям това.
"В безопасност"... Знаех си, че ми звучи познато!
Извлеченията от кредитната карта на Лий.
Плащал е редовно за склад в Пакойма на фирма "В безопасност".
Чудесно. Да го проверим. - Кой ти даде тази информация?
С трупа на Гил се случи нещо много странно.
Преди имах такава кола.
Това е моята кола. - В началото на личния ти Ад.
Не, само не тук.
Защо не ми каза за демона?
Обезобразен труп, адски демон... Това е моята област, Клоуи.
Съжалявам. Стана бързо.
Изненадах се, че Луцифер се свърза така с мен.
Отворено е.
Мег?
Добре, Кайл, ако ще продаваш тук, трябва да има правила.
Подходът на предишния шеф ми харесваше повече.
Не се бъркаше. - Това е в миналото, Кайл.
Сега си говорим за бъдещето. Предлагам ти да еволюираш.
Как ще стане това?
Ще вземам двайсет процента от приходите от всяка продажба.
Това е сделката. Единствената сделка.
Хубаво. Тук идват толкова хора, че и двамата ще спечелим много.
Не бързай толкова.
Ако ще продаваш в моя клуб,
искам да знам, че предлагаш от най-доброто, ясно?
Ясно. - Добре, дай да видя.
Имам и още. - Това прилича на хубава дрога.
Полиция! Горе ръцете! Горе ръцете!
Не мърдай.
Какво, по дяволите? - Кой ти е снабдителят, Кайл?
Казвай! - Никой.
Откъде взимаш дрогата? - От майка ми.
Оперираха й гърба. - Тук няма нищо.
Само това пликче.
Каза, че имаш още! Откъде ще я вземеш?
Мислех да я взема от дядо. Ще му оперират жлъчния мехур.
Дан, просто искам светът да е по-безопасен за...
За Чарли.
Да.
Не е за вярване какво е да си родител.
След като Трикси се роди, се опитах да бъда супер полицай.
Да заловя възможно най-много престъпници.
После осъзнах,
че не мога да изкореня всяка опасност от света.
Ако искаш Чарли да е в безопасност, бъди до него.
Бъди добър родител.
Как можа да ме доведеш тук?
Значи знаеш къде сме.
Разбира се. Това е твой спомен. - Това е домът на родителите ми.
Израснах в тази къща. Не съм бил тук от петнайсет години.
Мег... Тъкмо беше родила.
Това беше празник за раждането на племенницата ми.
Това беше последният път, когато цялото семейство се събра.
Скоро след това майка ми се разболя.
Тя почина. Скоро и баща ми я последва.
Това беше последният ми шанс, а аз не влязох.
Намерих склада и тези разписки за кредитна карта.
Чудих защо са му отрязали ръката. После видях биометричния сейф.
Отворили са го с ръката му. - Сигурно в него е държал парите си.
Луцифер ми изпрати съобщение за този сейф.
Кой друг знаеше за него? - Не знам...
Може би някой от стария му екип.
Някой е наел Гил да убие Лий и да използва ръката му.
Какво правеше с това оръжие? - Чух ви да идвате и откачих.
Взех оръжието на Лий, за да се защитя.
Помислих, че убиецът му се връща.
Не знам какво щях да правя, ако наистина беше убиецът.
Бях толкова бясна.
Доста работа си свършила за брат, когото си отписала.
Да. Все си казвах, че няма значение, че не ми пука, че е мъртъв, но...
Смъртта му събуди много емоция.
Истината е, че... - Той още ти липсва.
Всеки ден го чаках да дойде при мен.
Май е време да приема, че това никога няма да се случи.
Добре. Ще те откарам у дома.
Искам да взема някои от нещата на Лий, ако това не е проблем.
Добре.
Сега какво? Да счупим главите на някои от хората на Лий?
Мейз, мисля да се разходя и да помисля за някои неща.
Какво има?
Мисля, че отказвах да се замисля, че Луцифер няма да се върне.
Или си осъзнала, че нямаш нужда от него.
Ние нямаме нужда от него. Нямаме нужда от никого.
Клоуи, аз и ти... Добре сме си. - Мейз!
Аз... Аз не съм добре. Мисля, че и ти не си.
Не знам какво е станало между теб и Ева...
Ева не е важна! Но... Тя не е...
Ева не е важна. Важно е това, което е пред нас.
Сега сме важни ние.
Мейз, знам какво е да се чувстваш изоставена.
Потопих се в работата си и излизах с теб, за да...
За да не мисля за това и...
Мисля, че аз и ти използваме партньорството си,
за да запълним празнина, оставена от някой друг.
Затова...
Затова мисля, че е най-добре да спрем...
...да работим заедно.
Да. Добра идея.
Чудесата на Ада. Празникът на племенницата ти, а?
Радостен момент, пълен с топлота и щастие.
Празнуват един нов живот. Хайде, влез.
Не мога. - Можеш. Лесно е.
Отваряш вратата и влизаш.
Не ме искат. - Нали са те поканили?
Не са очаквали да дойда. - Стига оправдания!
На никого не му се слушат оправдания.
Не се оправдавам. - Така ли?
Семейството ти е там, а ти си тук. Защо? Страх ли те е?
Моля? Защо да ме е страх от близките ми?
Защото знаеш, че щом влезеш, въпрос на време е пак да се издъниш.
Може да е след два дни или след две години, но ще се случи.
Ще обереш банка, ще откраднеш кола, ще заложиш семейна ценност...
Неизбежно е. Ще разочароваш всички отново.
Затова предпочиташ да стоиш далеч от тях до края на вечността.
Прав си. Всичко, което каза, е вярно.
Така е.
Тук не съм важен само аз, нали?
В чий личен Ад се намираме.
После Лий ме заведе да гледам "Убийствен пъзел".
Първият ни филм за възрастни...
Ти - сложи оръжието си на плота.
Добре. - Веднага!
Хайде да запазим спокойствие.
Ти си Род. Живееше с Лий. Ти ли го уби?
Нещастникът не ни остави избор.
Все още ни дължи нашия дял от последната работа.
Къде са парите от сейфа? - Не си ли ги взел?
Сейфът беше празен.
Какво е толкова смешно?
Разбира се, че парите ги няма. Познаваш брат ми.
Решил е да ги удвои в казино или ги е изхарчил по яхтата.
Стига протака. Дай парите. - Аз нося парите.
Тук са. В чантата.
Залегни!
Сигурен ли си, че това е моят Ад?
А чий да е? - Де да знам?
Струва ми се, че измъчваш себе си. - Абсурд.
В твоите спомени сме, забрави ли? Какво общо имат те с мен.
Можеше да избереш всеки момент да ме мъчиш, а си избрал този.
Защото това е най-болезненият ти спомен.
Да, и изобщо не пасва на твоите чувства.
Аз нямам нищо общо! Тук съм, защото съм господар на Ада!
Това ми е работата! Това е мой дълг! - Сега кой се оправдава?
Аз знам какво е това, нали?
Цял живот си измислям тъпи причини
за това петнайсет години да не говоря със семейството си.
Истината е, че трябваше да изляза от колата и да вляза в къщата.
Аз изпуснах шанса си. Ами ти?
Самонадеяната простота на човеците не спира да ме изненадва.
Защо мислиш, че можеш да се сравняваш с мен?
Тук съм, защото демоните се разбунтуваха.
Трябваше да защитя човечеството!
Да защитя нея! - Господарю Луцифер.
Какво? - Той носи новини за полицайката.
Ела тук.
Ще спрат да стрелят, за да презаредят.
Тогава ще побегнем. Ще привлека вниманието им. Готова?
Не, не, не мога! - Мег, чуй ме.
Ще се справиш. Няма да умрем тук. Приготви се.
Какво, по дяволите? - Здравейте, злодеи.
Кой е този ненормалник? - Дано не съм закъснял за купона.
Мислех да ти подам ръка, но някой май ме е изпреварил.
Луцифер, всичко наред ли е? Изглеждаш различно.
За теб са минали само няколко месеца,
но долу времето тече различно. За мен минаха хилядолетия.
Издържах единствено благодарение на мислите за теб.
Значи няма да отидеш да помогнеш на приятелката си?
Вярвам в инспекторката. Тя може да се грижи за себе си.
Аз съм си точно на мястото.
Хубаво. Ти си решаваш.
Не й трябвам.
Превод: Tigermaster
©2020 Translator's Heaven http://subs.sab.bz