METROPOLIS FYRA ÅR SEN
"Mot andra saker är det möjligt att skydda sig."
"Men när det gäller döden lever alla människor i en stad utan murar."
Vet du vem som sa så?
Snälla Lex... Du behöver inte göra det här.
Jag gör det för oss och för hela mänskligheten.
Lyssna.
De jublar redan.
Det var Epikuros, för övrigt.
Aforismen är 230 år gammal, men fortfarande träffsäker.
Du låter som en filosofistudent och tänker mörda miljontals!
- Jorden kan inte leva med en röd sol! - Inte Stålmannen heller.
Vi människor har blivit veka, feta och korkade.
Detta är Metropolispolisen. Ge upp!
- Var var jag? - Herregud, Lex. Du dödade dem.
Ja, just det! Vi måste ha tro på oss själva.
I stället ser vi upp till honom med vördnad-
- för att vi tror att han är oövervinnerlig.
Det är min plikt att ta död på den myten.
När han dör kommer de äntligen att vakna och se vad han verkligen var.
En falsk gud.
- Han är i alla fall en god man. - Han är inte en man!
Det var jag som var framtidens man! Inte han!
- Handlar allt bara om ego? - Nej, om vetenskap.
Jag vill se om hycklaren från Krypton kan blöda.
Även gudar kan dö. Du ska få se.
Alla ska få se. Och sen kommer de att tacka mig.
NUTID
En stroke? Ville du så gärna träffa mig?
Vad ska jag säga, syrran? Jag saknade dig.
James!
Herregud! James. James?
Det kallas "barmhärtighetspermission".
Tack, ni kan gå nu.
De släpper mig inte ur sikte. Som om jag skulle rymma som en lös hund.
- Det skulle du ju. - Självklart!
Men jag kan inte. Jag är förlamad från topp till tå.
- Tarmarna är trasiga. Jag har blod... - Det räcker.
- Jag är döende. - Jag vet.
Bara så? Du vet?
Du har inlett och avslutat varje samtal med det i sex veckor nu.
Jag är inte van vid att behöva hjälp. Det är svagt.
Patetiskt. Jag är patetisk.
Halten av vita blodkroppar är stabil. Du dör inte i dag.
Inte i morgon heller, om du gör klart serumet.
Jag riskerar inte människoliv med en experimentell medicin.
Varför utnyttjade jag kontakter för att ge dig DEO:s resurser...
- om inte för mänskliga studier? - Jag bad inte om det.
- Om överste Haley visste att du... - Det gör hon inte. Ingen vet.
Utom din kontakt.
Du kanske bara vill se på medan jag vittrar bort och dör?
Det var inte jag som förgiftade mig med kryptonit-
- i ett försök att döda en osårbar man.
Det är ljuvligt ironiskt att du nu bara kan botas med svart kryptonit...
men du är min bror, Lex. Och jag vill rädda dig.
Och hur ska du kunna betala din skuld till samhället om du är död?
Där har vi min syster.
- Förlåt att jag stör... - Ingen fara. Jag tar en flat white.
Och kalla mig Lex. Det är lättare att skriva på koppen.
- Vad är det, Eve? - Det är James.
Tack och lov att du är oskadd.
- Jag hörde vad som hände på CatCo. - Ingen blev skadad utom James.
- Kommer han att klara sig? - Han ska opereras, men...
hans ryggrad är svårt skadad. Vi vet inte hur det ska gå.
- Var är han? - Där uppe.
Men han får inte ta emot besök.
Jag är ingen besökare. Jag äger det här sjukhuset.
Små fack, kamrat.
Vad var det som hände?
Jag vet bara att han blev skjuten på sitt kontor bakifrån.
Det var en hålspetskula som splittrades...
- Vem skulle göra nåt så ondsint? - Nån utan själ.
Det måste vara Manchester Black. Han hotade mig.
Han lovade att döda min familj och alla jag bryr mig om.
- Han började med James. - Vi måste hitta honom.
Stanna hos James. Han behöver sina vänner nu.
Jag letar upp Manchester. Det här ska få ett slut i dag.
Jag beklagar verkligen, Lena.
Vi är båda medvetna om medicinens begränsningar.
I allra bästa fall blir James förlamad.
- Ditt serum kan bota honom helt. - Eller döda honom.
Jag kan inte önska fram ett genombrott.
Varje gång du har arbetat under press har du ju gjort precis det.
Du har hela L-Corp och DEO till ditt förfogande.
Det måste finnas nån resurs du inte utnyttjar.
Ring mig om nåt händer.
Jag har hittat Manchester. Han har gjort nåt hemskt. Det känns.
Jag följer med dig.
Hörni! Vart ska ni?
Jag ska ta fast Manchester.
Var försiktig. Kara och jag stannar här.
Nej, jag... måste till CatCo.
Nu? James är ju din bästa vän.
Han skulle vilja att nån var där i hans ställe.
- Tänk om det händer nåt? - Jag kommer snart.
- Vad är det här för ställe? - Det var här min far dog.
- Supergirl! - Jag löser det.
Hejsan, J'onn.
Hur gör du det här?
När du tog dig in i min hjärna för att stoppa mordet på Lockwood-
- öppnade du en motorväg som går åt båda hållen.
När du rotar runt i min hjärna kan jag rota runt i din.
Så det gjorde jag. Titta vad jag hittade - din arts mäktigaste vapen.
Du vet inte vad du leker med!
Jo, det gör jag. Jag grävde djupt i ditt sinne, och i marken.
Du kallar dig en fredens man, men din Gud var en vredens Gud.
Brände du min fars grav för att lära mig en teologisk läxa?
Du har glömt H'ronmeers straff. Du är en hycklare.
Vakna! Det är dags att du börjar följa den sanna, rättfärdiga vägen.
Vi kan stoppa hatet som bränner upp jorden, som det brände upp Mars.
Vi kan stoppa det tillsammans.
Jag hörde allt. Vad menade han med "straff"?
Har du tänkt på att hennes blick följer en överallt?
Lex... Det är värre än jag trodde.
Om vi inte hjälper James dör han.
Varför bryr du dig om Jimmy? Ni gjorde väl slut? Och tur var det.
Jag stötte bort James-
- för om han fick veta det här vore förhållandet dödsdömt.
Och nu vill du att jag ska hjälpa dig att rädda honom.
Du har rätt. Det är ljuvligt ironiskt.
Hjälp mig med serumet, så kan jag rädda både dig och honom.
Jag lyckas inte skilja läkemedlets läkande egenskaper-
- från dess... övernaturliga egenskaper.
"Superkrafter."
Det låter mindre dumt ju mer man säger det.
Läkemedlets "superkrafter" är det som gör det så dödligt.
Krafterna måste isoleras och spädas ut.
Du har mer erfarenhet av kryptonit, i alla former, än nån annan.
Så snälla - hjälp mig.
Litar du på mig?
Skulle du lita på mig om jag gjorde det?
Men jag behöver dig. Och det räcker.
Lex och Lena Luthor slår sig ihop för att rädda Stålmannens bästis.
Vad skulle mor säga?
Mina drömmar har svikit mig. Jag borde ha förutsett det här.
Varför är jag hjälte om jag inte ens kan skydda dem jag älskar?
Mina krafter, då?
Min slutledningsförmåga.
Jag borde ha förutsett det här.
En politisk framgång följs alltid av en motreaktion.
Manchester har fortfarande min Legionring!
Han kan ha tagit sig in obemärkt på CatCo med den. Det är mitt fel.
- Är allt bra? - Mr Olsens tillstånd är stabilt.
Vi lyckades avlägsna en hel del av splittret runt halskotan-
- men jag har aldrig sett en vanlig kula orsaka så stora skador.
- Vi har försatt honom i koma. - För att minska svullnaden.
Vi måste ta beslut. Vem är närmast anhörig?
Ingen familjemedlem är här, men jag kan stå som anhörig.
- Det måste vara en familjemedlem. - Jag är FBI-agent och vårdutbildad.
- Utan fullmakt... - Jag är anhörig.
Förlåt, jag kom med nattflyget. Kelly Olsen, James syster.
- Sa du FBI? Är du Karas syster? - Ja, jag heter Alex.
Trevligt att träffas. Jag önskar att omständigheterna vore bättre.
- Jag vill träffa James på en gång. - Javisst.
De här tillhör också familjen. De ska ha tillträde.
Vilket anmärkningsvärt ämne.
- Vi började med möss. - Ja, euarchontoglires.
Driver du ett labb utifrån en Wikipedia-manual?
- Inte konstigt att du ligger efter. - Ska du bara håna mig?
Så har vi samarbetat sen vi var små.
Du föreslår en teori, jag talar om hur fel du har...
- och det driver dig framåt. - Är det samarbete?
Du är intelligent, driftig och trotsig.
Det har du alltid varit. Du behöver bara nån att trotsa!
Tar du åt dig äran för min framgång?
Du har alltid drivits av att imponera på mig. Alltid!
Om jag hade gett dig minsta beröm, sagt "bra jobbat"-
- eller "otroligt!" varje gång du visade mig en leksak-
- hade du då blivit så här framgångsrik...?
- Det var tråkigt. - Kan vi få lite vatten?
Andas bara.
- Tack. - Han kan lapa upp det som en hund.
- Hur vågar du! - Det gör inget.
Jag är van. Jag är inte så populär i fängelset.
Det jag försökte säga... var att du var fantastisk.
Du imponerade alltid på mig. Alltid.
Titta bara på det här... Du har tillverkat kryptonit.
Det klarade inte ens jag.
Jag är stolt över dig.
Nu återgår vi till arbetet.
Känslosmörjan tar död på mig snabbare än cancern.
H'ronmeer satte marsianerna på prov på många sätt.
- När de svek honom straffade han dem. - En vredens Gud.
Vi kan inte spåra Manchester. Vi får hitta ett annat sätt.
De heliga symbolerna... Er bibel.
De kanske kan säga oss vad Manchester tänker göra härnäst.
Symbolerna berättar historier om H'ronmeers hämnd.
Hur han använde våld för att upprätthålla de etiska lagarna.
Med staven kan Manchester återskapa straffen ett efter ett.
För att jag släppte in honom i mitt huvud.
Och allt detta gör han för att tvinga mig till våld.
Du sa själv att du trodde att Manchester var en prövning.
Låt honom inte provocera dig. Vi ska hitta honom och stoppa honom.
Ja.
Det är jag, Alex. Jag undrar bara hur det är med James. Ring mig.
Vad är det, Eve?
Jag förstår att du vill rädda din bror oavsett vad han har gjort-
- men nu ger vi honom full tillgång till allt för att rädda mr Olsen.
Jag bryr mig om James, men jag vill bara veta-
- att du inte låter känslorna äventyra allt du har kämpat för.
Jag vet vad min bror är kapabel till, bättre än nån annan.
Jag tror verkligen att hans enda mål just nu är att överleva.
Han kan inte tänka sig världen utan honom.
Kom, så jobbar vi vidare.
- Vad händer? - Han sölar ner ditt golv.
- Jag ska anmäla dig! - Skyll inte på honom.
Han vet inte vad han gör.
- Han jobbar ju för staten. - Ge mig nycklarna.
- Du menar inte allvar. - Ge hit!
- Skyll dig själv. - Eve.
Hur mår han?
Fortfarande medvetslös. Men om det gör honom bättre är jag nöjd.
Tack för att du gav oss tillträde.
James betyder allt för oss.
James har alltid velat välja sin egen familj.
Var är din syster, förresten?
Vi behöver hjälp!
Hjärtstillestånd! Få ut dem härifrån.
Ta hit akutvagnen. Vi måste intubera honom.
Er bror har fått en inre blödning. Att operera är väldigt riskfyllt-
- men om vi inte gör det kommer han att förblöda.
- Kan han dö? - Ja.
- Gör operationen. - Vi förbereder honom genast.
Det finns ett annat alternativ. Det är bättre.
Lena utvecklar ett experimentellt läkemedel som kan bota James.
Okej, varför låter det för bra för att vara sant?
Det är inte klart än.
Men hon behöver bara några timmar för att göra det icke-dödligt.
Ska vi vänta med operationen och riskera James liv-
-för att ge honom en osäker medicin?
Operationen blir en stor påfrestning för hela James kropp.
Han har tur om han bara blir förlamad.
Du har inte sett Lena jobba.
Jag har sett henne göra otroliga och omöjliga saker.
Du litar på henne, men jag känner henne inte.
Jag känner bara till deras uppbrott-
- och att hennes familj har gjort fruktansvärda saker-
-bland annat mot min bror.
- Det har inget med Lena att göra. - Jag litar ändå inte på henne.
- Jag har bara James bästa för ögonen. - Jag också.
- 92 i puls. Vad hette läraren? - Krinick.
- Ja! Just det. - Nu injicerar jag det.
Om jag dikterade Salutati fel... 124 och på väg upp.
Fick jag stå i skamvrån-
- och upprepa "jag gillar inte mig själv" på latin.
Ego mihi non placeo. Inte konstigt att du blev sociopat.
Om latinfrasen känns träffande... 143 och på väg upp.
Sänk droppet en smula.
- Det gick inte. - Det var "en aning".
- Kallar du det vetenskapligt? - Vill du lyckas?
- Sänker en smula. - 165.
- 162... 152... - Den sjunker.
Tumören halveras i storlek. Pulsen är fortfarande lite hög.
Hjärtat slår fortfarande.
Nu har vi det nästan!
- Det är Alex. - Du borde svara.
- Alex. Är allt okej med James? - Nej, Kara.
James liv står på spel och du lämnade mig ensam.
- Han ska opereras igen. - Va?
- Varför? - Han har inre blödningar.
- Hans syster godkände operationen... - Vänta. Är Kelly där? Vad händer?
Det skulle du veta om du var här. Vi behöver dig, Kara.
Operationen är väldigt farlig. Du kanske inte ens får ta farväl.
Var är du ens?
På CatCo? Jag ringde dit och de sa att du inte har varit där alls i dag.
Jag hjälper J'onn med ett spår.
Behöver han hjälp av en journalist för att bekämpa Manchester?
Vad ska du göra? Intervjua honom?
- Nej, det är inte... - Vi ska strax börja operera.
Jag måste lägga på nu. Lycka till med detektivarbetet.
Vi är så nära nu.
Det är 99 procent icke-dödligt.
Men det kvittar nu.
- James blir opererad nu. - Vad gör du här, då?
Jag kan inte hjälpa honom.
Jag har berättat för dig om min hund Ignatius?
Innan du kom till familjen var han min närmaste vän.
När jag var sju blev vi tvungna att avliva honom.
Om du jämför James med en hund lär du inte få fram din poäng.
Jag ville vara med när det hände.
Men mor insisterade på att jag skulle följa med far på affärsresa.
Hon tyckte att jag var överkänslig.
- Det låter som vår mamma. - Nej, min.
En resa med far.
Det låter som nåt jag borde ha gillat.
Men på just den här resan hade han med sig en kvinna.
Han tog med henne överallt.
Så där var jag, sju år gammal...
Min hund skulle dö och far struntade i mig.
- Leder det här nånstans? - Jag lovade mig att avsky kvinnan.
Hon vågade hon stjäla min far när jag behövde honom som mest? Men...
jag kunde inte hålla mitt löfte.
För hon var fantastisk.
Hon var oerhört mjuk mot mig.
Dagen då Ignatius somnade in kramade hon om mig.
Hon sjöng en vacker irländsk visa för mig.
När resan var slut... önskade jag att hon var min mamma.
- Men hon var inte din mamma... - Hon var din.
Jag vill att du ska veta...
att även om jag föddes ur gift...
så föddes du ur kärlek.
Även om resten av familjen står stadigt i mörkret-
-kommer du alltid att bada i ljus.
Det visste jag från första början.
- Jimmy behöver dig nu, Lena. - Han heter James.
Du kan kalla in vakten igen.
J'onn...
Kara. Hur mår Alex?
Hon är död. Som jag.
- Du såg bara på, J'onn. - Du satt bara där.
- Och väntade. - Och bad.
- Du satt bara där... - när de dödade oss.
- Ni är inte verkliga. - Jo.
- Helt verkliga. - Visa dig, Manchester!
- Det var oss du inte kunde rädda. - Som du inte ville rädda.
Precis som dina egna döttrar!
Alex! Kara! Alex! Kara!
- Nej! - J'onn? J'onn!
J'onn! Jag är här. Det är jag. Det är ingen fara.
Manchester försökte visa vad som kan hända om jag bara står och ser på.
Jag har låtit dig och Alex möta faror ensamma.
Är den fredliga vägen värd att mista alla jag bryr mig om?
Efter det som hände på Krypton...
när min mamma bara stod och såg på...
svor jag på att alltid ingripa om jag kunde.
Men innan du gav ditt fredslöfte förstod jag inte...
att vetskapen om att man har nåns stöd får en att bli modigare.
J'onn. Det enda skälet till att Alex och jag kan utsätta oss för fara-
-är att vi vet att du står bakom oss.
På vilket sätt du än väljer.
Tack.
- Vad ska vi göra nu? - Manchester vill bli jagad av dig...
så att han kan utnyttja ditt sinne och angripa dig.
Hittills har vi klivit rakt i hans fällor-
- så det bästa vi kan göra är kanske att vänta på honom.
En fredsgåva.
Förlåt för tidigare. Jag gick över gränsen.
Du bryr dig om James. Det ska du inte be om ursäkt för.
- Men jag tar den gärna ändå. - Tack.
Jell-O är verkligen perfekt sjukhusmat.
Det är en metafor för skador.
Om man skakar den, så dallrar den, men håller formen.
Om man gräver för djupt blir den aldrig sig lik.
Du verkar inte dallra så mycket med tanke på omständigheterna.
- Militären? - Psykolog, ja.
Jag har i princip sett allt.
Och det här är tolfte gången jag har besökt James på sjukhuset.
Min bror ger sig alltid in i farliga situationer.
Det var så han hanterade allt jobbigt som hände hemma.
Om man är i rörelse slipper man känna efter.
- Det låter bekant. - Kara!
- Vad länge sen! - Förlåt att det tog sån tid.
- Du var där du behövdes. - Nu är jag det.
- Jag går och skaffar nåt mer att äta. - Jag följer med.
- J'onn, förresten. - Coolt namn. Franskt?
Nära.
- Jaha... Du kom. - Ja.
Jag har med mig en hel drös ursäkter, men innerst inne tror jag bara...
att jag inte stod ut med att inte göra nåt.
- Det är läskigt att vara hjälplös. - Oerhört.
- Ja. - Men att vara med dig är inte inget.
Det är allt.
Kom.
- Kara och Alex... Var är han? - Hitåt.
Okej.
Är allt bra med dig?
Det vore bättre om jag kunde få min choklad...!
Jag som brukar komma överens med maskiner.
- Det ordnar sig. - Det är inte bara James.
För en tid sen var Supergirl nära att dö.
För att inte tala om AI-farsoten som har tvingat mig...
att offra min tillvaro!
Har jag sagt att alla mina förfäder är onda?
Och Mon-El? Han har alltid varit lite nedlåtande.
Mikroaggressioner är ett eget slags trauma!
Förlåt mig. Jag tror...
Jag tror att det här tvingar mig att bearbeta allt jag har upplevt.
Och jag kan inte ens få en chokladbit...
Strömsprång?
Manchester är vid dammen. Den försörjer hela stan.
- Med staven kan han slå ut den. - Kom.
James! Han blir opererad!
När kommer reservkraftverket igång? Han kommer att förblöda.
- Manchester! - Ser man på. Det var på tiden.
Kom och ta den, fredlige marsian!
- En spricka. Stan blir översvämmad. - Ge dig av. Det här är mitt krig.
Jag valde det säkra alternativet. Då ska det här inte kunna hända.
Ingen kunde ha förutsett att det här skulle hända.
Du fattade det bästa beslutet du kunde.
Lenas medicin var inte klar, men det är den nu.
Du har tusen anledningar att inte lita på Lena-
- men nu ber jag dig inte att lita på henne, utan på mig.
- Vi gör det. - Okej.
Hej! Förlåt att jag tjuvlyssnade, men jag hörde vad ni sa.
- Jag tog med medicinen. - Vi måste hitta Lena - nu.
Fan också.
Sluta upp med det här! Du dödar tusentals oskyldiga!
Världen sliter sig själv itu.
Vill du förhindra det, så kämpa inte emot mig. Hjälp mig i stället!
Aldrig!
Det jag ska göra är olagligt. Alla vittnen medverkar till brott.
- Ms Luthor... - Gå, annars får ni sparken.
Om du inte börjar slåss kommer du att förlora allt - igen.
K'hym... T'ania!
Fly... Fly!
Nej!
Hej.
Du är så vacker.
J'onn... Var är Manchester?
Nu hälsar vi på James.
Det var bara en kula. Du behövde inte komma.
Du bjuder ju aldrig hit mig, så hur skulle jag få träffa dina vänner?
De är fantastiska, förresten. En av dem räddade livet på dig.
- Ja, på tal om det... Tack. - Jag är bara glad att du lever.
Det var Supergirl som hittade dig. Du borde tacka henne.
Du har just återuppstått-
- men nu lär du ångra det, för jag ringde mamma.
- Då ska vi gå. - Nej, lämna mig inte ensam. Hörni...
Hej, mamma.
Du borde ge ringen till Brainy. Då blir han glad.
Jag vill inte förklara hur jag fick den.
James lever och hela stan är oskadd tack vare dig.
Ja, men till vilket pris?
Manchester är död.
Du vill hedra din far, men det här förändrar inte den du försöker vara.
Jag vet ju inte vem det är, Kara.
Men en sak vet jag.
Jag är inte en fredlig man.
- Jo... - Vi behöver inte prata om det.
Det måste jag... även om det är plågsamt.
En vis man har sagt-
- att förhållanden grundade på intensiva upplevelser aldrig håller.
Vad...? Den vise mannen är Keanu Reeves.
En verklig sanningssägare.
Det plågar mig att säga att du och jag...
aldrig kan vara tillsammans.
- Om Keanu Reeves har sagt det, så... - Säg inget.
Det gör det bara svårare.
Visst, visst.
De flesta elaka ungar bränner myror med förstoringsglas... men inte du.
Du byggde skalenliga myrstackar av lera och kvistar.
Det tog flera timmar. Ibland dagar.
Sen lurade du myrorna att det var där de bodde.
De följde din labyrint och gick rakt in i en öppen låga.
Förlåt... Vad är det du anklagar mig för?
Strömmen bröts inte på grund av attacken mot dammen. Det var du.
Det vet jag för att L-Corps namn står på varenda skalpell, brits-
-och reservkraftverk där inne.
Du har blivit en riktig filantrop.
Det låg barn på sjukhuset, Lex.
Du utnyttjade attacken för att bryta strömmen när James opererades.
Du äventyrade hans och andras liv för att jag skulle använda Harun-El!
Okej, du listade ut det. Men du missade det viktiga.
- Det om min mamma var bara en lögn. - Nej, det var sant. Mycket effektivt.
Men det var också jag som lät skjuta Jimmy.
Tyvärr var inte det lika effektivt som förväntat.
- Du är sjuk! - Javisst. Jag är döende.
Den här fruktansvärda cancern förtär mig.
Och du sitter på det enda som kan bota mig-
-men ville inte ens testa det!
Jag kunde ju inte testa nåt dödligt på mig själv, så du behövde en knuff.
- Och en försöksperson. - Och det fungerade.
James kommer att överleva och du kommer att ruttna-
- för jag kommer aldrig nånsin att ge dig botemedlet.
- För bort honom. - Lena...
Jag är besviken på din rekation, men inte förvånad.
Därför lät jag nån annan ge mig botemedlet för tio minuter sen.
- Du är ju död! - Nej, du är död.
Utseendeförvrängare... Jag var skeptisk, men de är praktiska.
Ms Tessmacher!
- Eve? - Ledsen, eller inte.
- Hur länge? - För alltid. Det är inget personligt.
Mayday, mayday...
Det behövs inte.
Min syster kanske kan låta mig dö, men jag tänker inte döda henne.
Säker? Hon är en riktig besserwisser. Irriterande som mat mellan tänderna.
Du kommer att tacka mig en dag. Liksom alla andra.
- Stanna här och ta hand om henne. - Ja, mr Luthor.
- Stopp! Rör er inte! - Precis.
Supergirl.
Trevligt att äntligen träffas.
Text: Hanna Måhl Åsberg www.sdimedia.com