Da jeg var barn, var planeten min Krypton i ferd med å dø.
Jeg ble sendt til jorden for å beskytte fetteren min.
Men kapselen ble slått ut av kurs, og da jeg kom fram, -
- hadde fetteren min allerede blitt voksen og blitt Supermann.
Jeg skjulte hvem jeg var, men en ulykke avslørte meg.
For de fleste er jeg reporter i CatCo Worldwide Media.
I skjul jobber jeg for DEO med søsteren min.
Vi beskytter byen fra romvesener-
-og andre som vil den noe vondt.
Jeg er Supergirl.
I tidligere episoder:
- Jeremiah hjalp oss. - Pappa?
Du er Hank Henshaw. Den ekte.
Hank Henshaw er død.
Jeg er Cyborg Superman.
Det jeg sa om at vi ikke passer sammen, var ikke sant.
- Det er ingenting som stopper oss. - Nei.
God morgen... Kara?
Kara?
Var det så ille?
Var det så bra?
Supergirl har hatt en intens morgen.
Vår egen feministiske helt har forhindret fem væpnede ran, -
-forløst en valpeflokk-
- og hjulpet en heldig bukserbåteier med å taue et tankfartøy.
Hun har gjort mye mer enn meg.
- God morgen. - Hei.
Disse er til deg.
For en gentleman. Takk.
Ett sekund, bare.
Hei.
Jeg hadde det veldig hyggelig i går.
Jaså? Jeg også.
En ting, bare. Jeg skulle gjerne ha våknet ved siden av deg.
Så deilig å kunne gjøre det der uten å brekke fyrens nese.
Hvor mange ganger har det hendt?
Færre enn fem.
Så fire? Nøyaktig fire ganger.
Nå som du er ferdig med dagens superhelt-greie, -
-kanskje vi bare kan bli her?
Gud, jeg vil virkelig...
- Nei. - Jo, jo.
Vi må være på DEO om 20 minutter.
Jeg vet det.
Apropos det, kan vi holde munn om dette?
- Vil du ikke at folk skal vite det? - Jo, det vil jeg.
Det er ikke det. Men bare akkurat nå.
Forrige gang jeg likte noen, skulle alle ha sin mening om det.
Jeg vil ikke at det skal skje oss.
- Så det fins et "oss"? - Ja.
Gjør det? Det liker jeg.
Greit. Vi kan holde munn om det.
Hei, alle sammen! Kjapp info: Kara og jeg deiter.
Ja, det er heftig. Ja, vi er veldig lykkelige.
Og misunnelsen deres er berettiget.
Nå kan dere gå tilbake til arbeidet. Takk.
Det tok ti sekunder. Vi kom nettopp hit.
Det gikk fort. Jeg kunne ikke holde meg.
På Daxam pleide vi å ha fester når folk ble sammen.
Du skal være glad for at jeg ikke fikset en parade.
- Kan vi bare glemme det der? - Det er ikke noe jeg heller vil.
Men som sjefen deres må jeg be dere om å gå til HR-avdelingen nå.
Mente du det?
- Dere er kollegaer. - Men... Har vi en HR-avdeling?
Ta med valpen til andre etasje og fyll ut alle skjemaer tre ganger.
Så må dere gå et obligatorisk kurs om sexpress.
Mener du det?
Dette kommer til å bli tøft, hva? Jeg går og varmer opp.
Kolossale Cadmus-kongler.
Cadmus har ligget lavt siden Lillian rømte.
Nå slår de tilbake med full kraft.
En konvoi er på vei fra et av deres mulige våpenlagre.
Alex og Mon-El får ordne forsterkninger.
Jeg tar med meg den andre flyfyren.
Samarbeid er framarbeid.
Jeg ser ikke innsiden.
Dekk meg!
Herregud.
Jeg trodde ikke at det var sant.
Alex. Min Alex.
Kom hit.
Jeg vet ikke hvor lenge vi lå i Amazonaselven. Jeg våknet på Cadmus.
De reddet meg, slik at jeg skulle kunne redde Henshaw.
De tvang meg til å holde ham i live og forsterke ham.
For å fysisk forvandle ham til monsteret han var innerst inne.
Det er merkelig å se deg i Henshaws kropp.
- Jeg håper at jeg bruker den godt. - Bedre enn han noensinne gjorde.
Du var borte så lenge.
Jeg var vel for dyktig med Henshaw.
Cadmus ville at jeg skulle bli og hjelpe dem med flere prosjekter.
I starten prøvde jeg å flykte hele tiden, men...
Vi kan vel si at de ikke satte noe pris på det.
Pappa...
Ingen fare. Ved å samarbeide med dem beskyttet jeg deg og søsteren din.
- Jeg kom så fort jeg fikk høre det. - Mon-El fra Daxam. Vi møtes igjen.
Fint at du er uskadd.
Da dere slapp oss, fryktet jeg at Cadmus...
Skulle fengsle meg og torturere meg for forræderi? Du hadde rett.
Pappa... Skadene på hånden din er omfattende.
Det var straffen for at jeg hjalp Mon-El og Kara med å flykte.
Men jeg ville ha gjort det igjen uten å blunke.
Det var så heldig at dere fant meg.
Jeg har sånn flaks som får være tilbake hos dere to.
Det er mer enn flaks. Vi ble advart om at Cadmus flyttet et våpen.
Det skjer bare når de legger ut en film eller vi fersker dem.
Og vi tok dem på fersk gjerning.
Nei, de gjorde alt for å bli oppdaget.
- Nei... - Mon-El har rett.
Dere må være vaktsomme. Det er sant at Cadmus har et våpen.
- Hva er det? - En hydrogenbombe.
De har tenkt å ødelegge National City og skylde på romvesener.
Hvordan fikk Cadmus tak i bomben?
De har bygget den.
De samlet inn stråling fra ditt varmesyn da du var fanget der.
Herregud.
Når vil anordningen være klar?
Akkurat nå.
Denne gangen kan ikke DEO og Supergirl stoppe oss.
Så Jeremiah Danvers, eks-DEO-agent og Alex og Karas forsvunne far, -
- har kommet tilbake med nyheten om at fienden har lagd en hydrogenbombe-
- ved hjelp av Karas utenomjordiske varmesyn-
- som de skal slippe over National City for å drepe oss alle?
Er denne bygningen bombesikker?
Du kan spore strålingsrestene fra Karas varmesyn.
Ja. Hvis bomben er aktivert, kan jeg kanskje finne den før den sprenges.
Bra. Sett i gang, Winn.
Jeremiah!
Eliza.
- Herregud. - Gud, som jeg har savnet deg.
- Kara. Får jeg snakke litt med deg? - Ja. Hva er det?
Jeg vet at du er glad for at han er tilbake.
- Er ikke du det? Han reddet oss. - Ja, nettopp.
Jeg så hva de gjorde med deg.
Det så ikke ut som om de samlet inn varmesynet.
Det så ut som om de prøvde å tømme deg for krefter.
Du er ikke vitenskapsmann. Du vet ikke hvordan Cadmus' utstyr fungerer.
Hvorfor kan du ikke stole på ham?
Han har alltid beskyttet meg. For enhver pris.
Han har levd med fienden din i flere år.
De har tvunget ham til ting før, så hvorfor ikke nå?
Jeg vet at du bare prøver å beskytte oss. Meg...
Men han trenger oss nå. Vær så snill.
Ok.
- Ok, ok. - Takk.
Vi skal ha familiemiddag for å feire. Kom og bli kjent med ham.
Omgås litt med ham, så skal du få se at vi ikke trenger å bekymre oss.
At Jeremiah er tilbake, er ingen uheldig nådegave. Den er en gave.
Vi burde glede oss over den.
Sist jeg så dere dekke bordet, hadde vi tatt fra dere mobilen.
- Jeg forstår ikke. - Vi var små engler.
- Jaså? - Jeg husker en god del murring.
- Tidene er forandret, pappa. - Ja, vi er hjelpsomme nå.
Både i stor og liten skala.
- Hei. - Her er det visst fest.
Hei!
Pappa, dette er kjæresten min Maggie.
Ting har visst forandret seg.
Ingen mann på jorden er god nok for Alex Danvers, -
-så det må nok bli en som deg.
Smiger... Du har rett. Alex fortjener bare det beste.
Og du har med deg... tequila. Ja vel, hun er en del av familien.
Lærer du dem å lage margarita?
- Absolutt. - Fint.
- Hvor glad er du egentlig nå? - Jeg kan ikke engang fatte det. Du?
Iblant kan jeg det, men akkurat nå kan jeg ikke det.
- Hei. Skulle jeg ha på meg slips? - Nei.
Dr. Danvers. Og dr. Danvers.
En kniv. Jeg skal ikke ta kniven din.
Hei sann.
- Det er vanskeligere med én hånd. - Jeg gjør det.
I de 14 årene jeg var hos Cadmus, tenkte jeg bare på akkurat dette.
Se på jentene våre.
Takk, Lizzy.
Jeg er så lei meg for at jeg ikke var her.
Det skal bli annerledes nå.
Vi kan ta igjen all tapt tid.
- Det går ikke. Den tiden er borte. - Hva mener du?
Jeg elsker deg og har savnet deg hver dag.
Men jeg kjenner deg ikke lenger. Du kjenner meg ikke.
Jeg er her. Jeg skal ingen steder.
Men dette må bli noe nytt.
Vi må bli kjent med hverandre på nytt.
Tror du at vi klarer det?
Vi kan vel begynne med en middag?
Unger! Drinkene er klare.
- Jeg hjelper deg. - Takk.
- Unnskyld at jeg er sen. - Ikke vær dum, J'onn.
Ja, du... Jeg glemte å gjøre en ting i stad.
Takk. Takk for at du reddet livet mitt igjen.
Takk for at du tok hånd om døtrene mine.
- Det var en ære. - Skål... for å komme hjem.
Skål for å komme hjem.
Det kommer å ta litt tid for meg å tilpasse meg.
Jeg håper at dere kan ha litt tålmodighet.
Jeg har sett og gjort ting som jeg gjerne vil ha ugjort.
Hvis jeg skal kunne gå videre, kan jeg ikke blåse i fortiden.
Cadmus forandret meg. De prøvde å bryte meg ned.
Men samtidig gjorde de meg farlig.
Jeg kjenner svakhetene deres.
Jeg vil samarbeide med dere for å gjøre planeten tryggere.
Hvis jeg får, direktør, vil jeg gjerne komme tilbake til DEO.
- Formelt sett. - Får han det?
Etter en psykologisk evaluering og et feltberedskapsprøve.
- Men du kan begynne i morgen. - Takk, min venn.
Herlig.
Det tok to måneder før jeg fikk tisse i fred, men han valser inn?
Si noe snilt til ham. Nå.
Jeg skulle ønske at du hadde fått komme tilbake i en fredelig tid.
Men så heldig at du kom tilbake da du gjorde det.
Du mener vel "da han ble reddet", Mon-El?
Det er heldigv at dr. Danvers kommer idet en hydrogenbombe truer.
En bombe bare han har nevnt.
For en fantastisk gave. - Hva sa du nå?!
Og nå skal han komme tilbake til DEO-
- og få full tilgang til alt, eller hva J'onn?
Ingen bakgrunnskontroller for dine gamle kamerater, hva?
Hvorfor dytter du meg? Skal vi bare gi ham frie tøyler?
Hvorfor betviler ingen dette? Er ikke det sprøtt?
Hvis faren din kom tilbake etter så mange år, hva hadde du gjort?
Jeg ville ha flyktet. For han var ikke noe bra menneske.
Det var leit å høre, men dette handler ikke om deg.
Du er utrolig respektløs. Jeg vil at du skal gå.
- Kara... - Nei. Du blåser fullstendig i meg.
Jeg ba deg om å holde munn om oss. Det blåste du i.
Jeg ba deg om å gi Jeremiah en sjanse, og det blåste du i.
Ok, ok. Unnskyld.
Det er to strikes fra meg. Kan vi ikke glemme det nå?
Jeg er ikke baseball.
Før du forstår at min mening teller, vil ikke dette funke.
- Jeg viser deg ut. - Det høres ut som en god idé.
Ja vel. Jeg skulle uansett gå.
Som forsker må du jo tro på at å stille spørsmålstegn.
- Det var det jeg prøvde å gjøre. - Jeg vet hvem du er.
- Og? - Ikke noe mer.
Jeg vet hvem du er. Jeg tviler på at Kara hadde likt sannheten.
- Hei. - Vær så god. Takk for at du kom.
Jeg tar gjerne en øl, men du vet vel at vi har det travelt akkurat nå?
- Vi leter etter en hydrogenbombe. - Veldig diskré.
Hva er det som er så hemmelig at vi ikke kan prate på DEO?
Det handler om Jeremiah.
Tenk om Cadmus lot oss redde ham, så han skulle kunne infiltrere oss?
Akkurat idet dommedagsbomben skal sprenges.
Jeg burde ikke ha gitt deg Netflix-passordet.
Å se på for mye "24" på én gang er ikke bra.
Jeg er ikke paranoid, Winn.
Når var vi så heldige sist?
Cadmus flyttet tilfeldigvis sin mest verdifulle fange.
En mann som DEO ikke har klart å finne på over 15 år.
Og vi får ham i fanget?
Du tror altså at Jeremiah er...?
Han er en vi bør være vaktsomme overfor.
I hvert fall til vi vet hva han har gjort de siste 15 årene.
Greit. Jeg hjelper deg.
- Mener du det? Takk skal du ha. - Ja, ja.
- Du er en god venn. - Jeg vet det.
Nå forstår du vel at du... skylder meg en tjeneste?
- Hva som helst. - Behandle henne ålreit.
Det skal jeg.
Hei!
- Vi skulle vel treffes først senere? - Ja, jeg snakker bare med Mon-El her.
- Hyggelig å hilse på deg. - I like måte.
- Vi ses i kveld. - Ja vel.
Og du får behandle henne ålreit.
- Dette stedet er forandret. - Jeg kan ikke ta på meg æren.
Jeg var lenge redd for forandring, for å vise min virkelige identitet.
Døtrene dine har hjulpet meg med det.
De krevde en forbedring. Jeg har mye å takke dem for.
Ikke vær så beskjeden, J'onn.
Det er lett for de unge å kreve forandring. Du var åpen.
Du gjorde ditt. Mange liv kommer til å bli bedre takket være deg.
Hva er det?
Du var det første mennesket som behandlet meg som en likemann.
Jeg trodde ikke at vi skulle ses igjen.
Ikke si noe til jentene, men jeg er glad for å se deg også.
- Og jeg er her. Sett meg i arbeid. - Gjerne det.
Agent Danvers, gå til legesalen og gjør deg kjent med utstyret.
Jeg skal se hvordan det går med bombejakten. Vi ses.
Ville du treffe meg, Winn?
- Hvis dette er hva jeg tror... - Nei. Snu deg rundt. Gå tilbake.
Winn har funnet noe som vi syns at du burde kjenne til.
Tidligere i dag viste J'onn Jeremiah rundt her på DEO.
Da J'onn gikk derfra, -
- så jeg Jeremiah prøve å bryte seg inn i DEOs datamaskin...
Vent litt. Spionerte du på Jeremiah?
Var det din idé?
- Du hører ikke etter. Winn fant noe. - Noe stort.
Hva da?
Han klarte å komme seg inn i systemet.
Jeg beklager, men det virker som om Jeremiah spionerer på oss.
- Ikke noe nytt om hydrogenbomben? - Nei. Ingenting.
Kan de ha utviklet en slags beskyttelse?
Nei, ikke uten min hjelp.
Fortsett å lete. Den aktiveres før eller senere.
Jeremiah. Kan vi prate litt?
- Hva er det? - Er alt som det skal?
Tidligere i dag åpnet du hemmelige filer på DEOs datamaskin.
- Hvorfor det? - Jeg prøvde å se på noen gamle saker.
Men passordene var blitt endret, så jeg måtte komme meg rundt dem.
- Hva kikket du på? - Saker fra de siste 24 månedene.
Jeg ville se hva døtrene mine har hatt fore.
Problemene dere har taklet, folk dere har reddet.
Hvilke eventyr dere har vært med på. Jeg har vært borte så lenge.
Å lese om gamle saker får meg til å føle at jeg var til stede.
Lite grann. Jeg er lei for det.
- Winn? - Ja... Ja.
Han snakker sant. Det ser ut til å være en masse gamle saker.
Pappa...
Dere to er ikke til å tro.
Og du er enda verre.
- Kan vi snakke sammen? - Jeg har ingenting å si deg.
Alex...
Alex. Jeg er akkurat like såret og redd som du er.
Jeg deler følelsene dine, men jeg har også kommet til innsikt.
Jeremiah var hos Cadmus veldig lenge.
Vi har aldri møtt en farligere fiende, så det er vår plikt-
- å etterforske alle muligheter, selv om det er ubehagelig.
Du låter akkurat som ham. Mon-El.
Jeg vet at dere er nyforelsket, men seriøst Kara...
Du trenger ikke å holde med ham i absolutt alt.
Dette handler ikke om Mon-El. Det handler om sannheten.
Sannheten er at Jeremiah brøt seg inn i datasystemet, og det er skummelt!
Han har gått glipp av over et tiår av livet vårt.
Jeg forstår at han vil ta igjen det på alle måter.
Hvorfor ikke bare spørre oss? Vi er jo her.
Han var sammen med J'onn i en time. Hvorfor ventet han til han var alene?
- Du stoler virkelig ikke på ham. - Jeg stoler ikke på Cadmus.
Jeg gjør det jeg må for å beskytte oss.
Da har du vel valgt side.
- Dette handler ikke om sider. - Jo, det gjør det.
Du er en del av familien, eller ikke.
Det der mener du ikke. Han er faren min også.
Så vis det, da!
Sånn, ja. Pust.
Alt ligger i håndleddet.
Den der sitter i tavlen! Et klokkerent treff i tavlen!
Små steg, kjekken.
Vil du prøve igjen, eller skal vi gå videre?
Hei, Winns kompis.
- Det var imponerende. - Takk!
Forrige gang jeg prøvde, traff jeg en fiskehode-kar.
- Han var snill og sånn, men... - Ja, Kevin er heftig.
Nei, jeg snakket faktisk om deres lille kjærlighetsoppvisning.
- Ja, du er elendig i kjærlighet. - Elendig.
Men jeg vil gjerne bli mindre elendig.
Du anstrenger deg for mye. Kara er kjempetøff.
Hun trenger ingen beskytter. Det fikser hun selv.
Hva er det da igjen for meg å gjøre?
Kanskje du bør spørre henne. Det er henne du er sammen med.
Vent litt. Greit!
Husker du da jeg var flink til alt?
- Nei. - Det har lønt seg.
Vi har sporet Karas stråling. Cadmus flytter på hydrogenbomben.
- Jeg er på plass. Er du der, pappa? - Jeg er her, Alex.
- Vi venter på dine instruksjoner. - Vær forsiktige.
Hvis noe skjer før den desarmeres, kan hele byen bli sprengt.
Ingenting kommer til å skje.
Nå stopper vi dem en gang for alle, jenter.
- Vi venter på deg, J'onn. - På mitt signal.
Tre, to, én, sett i gang.
Klarert!
- Hva i huleste? - Det er noe som ikke stemmer.
Hjelp, J'onn. Det er ingen mål i sikte.
- Det er ingenting her. - Hva er det som foregår?
Hvorfor kan jeg ikke lese tankene dine?
J'onn? Pappa?
- Hva er du? - Jeg beklager. Jeg har forandret meg.
J'onn!
Slipp ham!
Slipp våpenet.
- Vi må tilbake. Nå. - Vi stikker!
Hva har du gjort?
Ikke rør deg. Jeg vil ikke skade deg enda mer.
- Jeg spurte: "Hva har du gjort?" - Det jeg måtte gjøre!
Mon-El hadde rett. Du har gått over til Cadmus!
Det er ikke hele sannheten, J'onn.
- Jeg lar deg ikke slippe unna. - Du har ikke noe valg.
- Hvordan har han det? - Han kommer til å klare seg.
- Jeremiah overmannet ham. - Det er umulig.
Selv om pappa prøvde, kunne han aldri ha overmannet J'onn.
- Det trodde ikke jeg heller. - Så bra du er i orden.
Jeremiahs arm, den vi trodde var nerveskadet, -
-den er kybernetisk forsterket.
- Som Hank Henshaw? - Jeremiah er ikke den han var.
- Det gjør meg trist. - Ikke like trist som Cadmus skal bli.
- Vi skal finne ham. - Hvordan da?
Greit. Ikke bli sinte.
Jeg kan ha plantet en sporingsenhet på Jeremiah.
Du er sent ute, Danvers.
Jeremiah. Det er altfor lenge siden.
Jeg støtte på mer motstand i DEO enn jeg trodde. Men det taklet jeg.
Fikk du tak i filene?
- Nå er det over. - Ikke ennå. Men snart.
- Du blir med oss, pappa. - Det er ikke så sannsynlig, vennen.
Pang.
Nei!
- Et tog. - Skynd deg.
- Alex! - Pappa?
Vent! Se på meg. Se på meg!
Hvordan kunne du! Hvordan kunne du?!
Jeg gjorde det for din skyld.
Du har sveket alle i DEO.
Vennene dine, familien vår...
...alle jeg er glad i!
Og... Gjorde du det for min skyld?
Familien er komplisert, jenta mi.
- Jeg må arrestere deg. - Ikke levende, nei.
Hvis du vil ta meg med, må du skyte meg.
Hvis du gjør det, så forstår jeg deg.
Du har alltid vært den beste delen av meg.
Nei. Du skal koble den grønne kabelen til den andre grønne kabelen. Nei...
Jeg kommer. Ja vel.
- Hallo! Hvordan gikk det? - De slapp unna.
- Jeg er lei for det, hører dere. - Ja.
- Er du på beina? - Vi har ingen tid å tape.
Har du noen anelse om hva han stjal fra oss?
Jeg må få i gang systemet og kjøre en diagnostisering.
Gjør det så fort du kan. Jeg vil vite hva dette er.
- Hvordan går det? - Det har vært vondt.
- Alex? - Unnskyld meg.
- Jeg hørte om pappa. - Hva tror du?
Jeg er bekymret for hva dette betyr for Alex og meg, -
- for Jeremiah og Eliza og vår kamp mot Cadmus.
Jeg er bekymret for at alt skal forandre seg nå.
Det skal det gjøre. Vi kommer til å bli sterkere.
- Ja? - Hei.
Hva er det som har skjedd?
Hvordan gikk din fars første dag?
Så bra?
Du, vent nå litt. Hører du meg?
Jeg er her. Du kan fortelle meg hva som helst.
Se på meg. Hva skjedde med faren din?
Ok.
Det er ikke låst.
Hei. Har du det bra?
- Nei. - Ikke?
Ja. Denne dagen var...
Jeg vil bare...
Jeg skal ikke snakke.
Fortell hva du trenger. Jeg lytter.
Bare vær her hos meg.
Ja vel. Kom hit.
Kom hit.
- Skal jeg bare sitte her? - Ja. Akkurat sånn.
Trenger du noe annet, eller...?
At du skal våkne med meg.
Du... Det gjør jeg gjerne.
Du trenger ikke...
Winn. Har du funnet ut hva Jeremiah stjal fra DEO?
Det er ikke bra, Kara. Han tok det nasjonale romvesenregisteret.
- Ja vel. Jeg kommer. - Hva skjer?
Cadmus har listen over alle romvesener i landet.
- Hva skal vi gjøre? - Vi står opp.
Ja, det gjør vi.
Ypperlig arbeid, Jeremiah. Jeg vet at det ikke var lett.
- Vi har vel en avtale? - Ja, det har vi.
Og arbeidet vårt er snart fullført.
Snart kommer jorden til å være fri. For alltid.
Tekst: Morten Gottschalk www.sdimedia.com