När jag var barn var min planet Krypton döende.
Jag sändes till jorden att skydda min kusin. Men min kapsel slogs ur kurs.
När jag väl kom hit hade min kusin redan växt upp och blivit Stålmannen.
Jag dolde vem jag var, tills en olycka tvingade mig att avslöja mig.
För de flesta är jag reporter på CatCo Worldwide Media.
Men i hemlighet jobbar jag med min syster för DEO-
- för att skydda min stad från utom- jordingar och andra som vill den ont.
Jag är Supergirl.
I tidigare avsnitt:
- Välkommen till DEO, mr Schott. - Tack.
- Jag vill bli journalist. - Är du redo att ta steget?
- Jag har drömt om det här. - Jag tänkte stanna kvar ett tag.
- Visste du att han skulle komma hit? - Nej. Är det ett problem?
Jag kan inte jobba med kryptonit här.
Han landade i går i en kapsel från Krypton. Vi vet inte vem han är.
Välkommen till Cadmus. Länge leve Metallo.
Jag hoppas verkligen att hon dyker upp. Bättre upp.
- Vill du ta det här? - Jag fick se cool ut förra gången.
Jag tar molnet. Ge dem vad de behöver.
- Blir det här nånsin tråkigt? - I så fall säger jag till.
Det är vår signal.
Varför så bråttom?
Jag är med henne.
Jag kan ha repat din kofångare.
Om kulorna inte fungerade, så varför försöker du slå mig?
Jag förstår inte.
- Jag har en riktigt bra dag. - Jag med.
När ni är klara med att glänsa är det en avfällig kigori i Riverside Park.
Vi är på väg, Hank!
- "Vi är på väg." - Tjurig.
- Ögonen på tangenterna. - Ja, sir.
- Du lovade att vara snäll mot honom. - Jag sa att jag skulle försöka.
"Gör eller gör inte. Det finns inget som heter försöka."
Hur gärna vill ni ha det här jobbet, mr Schott?
Han åker nog snart härifrån.
Till dess...
- Jag går och övningsskjuter på nåt. - Det låter avslappnande.
Dags att vakna, mr Corben.
- Jag känner mig konstig. - Jag kan tänka mig det.
- Jag kallar på vakterna. - Vi behöver väl inte dem här?
- Hur gjorde jag det där? - Jag ska förklara sammanhanget.
Kryptonierna försökte döda er.
Vi räddade er, modifierade er och återupplivade er.
- Vem är du? - Bara en läkare.
Jag är medlem i organisationen Cadmus.
Och ni... Ni är den vi har väntat på, mr Corben.
- Jag tror inte att han är redo. - Stämmer det, John?
Är du inte redo att bli mannen som räddar världen från utomjordiskt hot?
- Vad har du gjort med mig? - Jag har gett dig en gåva.
Jag har gett dig liv med just den sak som kommer att döda dina fiender.
Jag har gett dig en andra chans.
Jag har gett dig nåt att kämpa för.
- Kom igen. - Supergirl.
Vi hörde inget, så vi tänkte fånga in kigorin.
Vi har redan stängt in den lille krabaten.
- Lediga. - Förlåt.
Team Krypton hade hashtagg "alldeles för kul".
- Jag har alltid gillat mitt liv... - Nästa gång följer ni reglerna...
...och meddelar oss att ni oskadliggjort en utomjording.
Din kusin kanske inte jobbar för DEO, men det gör du.
- Vi hade bara... - Hashtagg "alldeles för kul". Vi vet.
Vi tappar energi från uppehållsområdet. Igen.
Det började i går kväll.
- All energi på DEO dras till honom. - Bestrålar ni honom med kryptonit?
Han är överlevare, inte fånge.
Det är säkrast. Vi vet inget om honom.
Nu är strömmen tillbaka.
Hans värden har gått upp igen. I samma takt som energinedgången.
- Reparerar han sig själv på cellnivå? - Det är som fotosyntes.
Cellerna absorberar electriciteten och omvandlar den till kemisk energi.
- Mät hans värden igen, nu när... - Vi klarar oss, Stålmannen.
Det gör ni säkert.
Jag ska nog gå.
Jag vet att ni inte gillar varandra, men du lovade att vara trevlig.
Han sa att han skulle försöka.
Hur svårt är det att vara snäll mot Stålmannen? Han är ju Stålmannen!
Om det är så viktigt för dig, så ska vi komma överens.
- Blir det "Veep" och kinamat i kväll? - Ja, självklart.
Clark älskar också den serien!
Kommer Clark på vår systerkväll?
Ja, han är ju i stan. Och vi är släkt.
Ju fler, desto bättre.
Första dagen som journalist! Mycket roligare än att köpa skolmaterial.
- Jag gjorde det. - Jag ser det.
Jag köpte ett journalistblock. För att ta journalistanteckningar!
- Jag är journalist nu... - Kara. Det kommer att gå jättebra.
Jag hoppas det. Jag vill inte svika...
Kara, skulle jag kunna få besvära dig ett ögonblick?
Lycka till.
Att se Clark Kent gå iväg är som transcendental meditation.
All ens oro och alla ens bekymmer bara... försvinner.
Det är... Kul att höra.
Jag vill presentera dig för din nya chef, Kara.
Vill du? Toppen. När han kommer är jag redo att köra igång.
Jag gillar din utsikt, Cat. Väldigt öppen.
Det är nog första och sista gången du uppskattar öppenhet från min sida.
- Snapper Carr. Kara Danvers. - Hej, sir.
Snapper ska leda utredningsteamet på CatCo Magazine.
Han är en utmärkt journalist och har en passande stil.
Sjabbig, inte så chic.
Det är en ära att träffa er, mr Carr.
Jag läste er reportageserie om politisk korruption. Den var...
Den vann ju Pulitzerpriset.
Kara är din nya frilansskribent. Lär upp henne väl.
Det ska bli så kul att komma igång.
Jag ska jobba hårdare än jag nånsin har jobbat-
-med nånting... nånsin... förut.
- Gick det där bra? - Ja. Han gillade dig verkligen.
Spring iväg nu.
- Gillar Clark rött eller vitt? - Nej. Han ska inte ha nåt.
Alkohol påverkar inte oss, men han vägrar flyga ändå.
Han är en riktig nörd.
- Perfekt timing! - Hej, Clark.
Kan Kara och jag få prata lite i enrum?
- Visst. - Tack.
Det är nåt vi måste prata om.
Det är lugnt. Du tänker åka tillbaka till Metropolis.
- Ja. Det är dags. - Ja.
Jag trodde att du skulle stanna några dagar till.
Det skulle jag gärna...
...men jag måste hem till Lois och Daily Planet.
- Metropolis behöver sin hjälte. - Jag förstår.
En man är på väg att hoppa från National City-bron.
Bron är avstängd.
Ett sista uppdrag som team?
Gör inte det här, sir.
Corben?
Nej. Metallo.
Jag blev skjuten i ryggen. Du får i alla fall se döden framifrån.
Kara?
Kara!
Jag mår bra. Jag är bara lite yr.
Du sa att bara DEO hade tillgång till kryptonit.
Hur förklarar du då vad som hände där ute?
En kryptonitladdad cyborg dödade nästan Kara och mig.
Börja snacka, J'onn.
En leverans försvann för fyra månader sen.
- Fyra månader sen? - Den blev stulen.
- Alla på transportenheten granskades. - Ni har en mullvad.
Om ni hade gjort er av med allt...
Då hade vi varit hjälplösa när Non och Astra aktiverade Myriad.
Eller har du glömt kraften som inte ens Stålmannen kunde besegra?
Stålmannen och Martian Manhunter ska slåss. Vad hemskt. Vad coolt.
Vi har gett våra liv för att skydda jorden.
- Om du brydde dig om Kara... - Passa dig.
Invånare i National City. Jorden har stulits från oss.
Fienderna har kommit hit förklädda som hjältar.
De säger sig komma i fred. För att skydda oss från oss själva.
Men när får de här gudarna för sig att härska i stället för att tjäna?
Vi är motgiftet.
Vi är forskarna som ska visa dem vad människor kan göra.
De som står med inkräktarna kommer inte att skonas. Vi kan inte stoppas.
Vi är överallt. Vi är Cadmus.
- Cadmus. - De presenterar sig för världen.
- Och förklarar öppet krig. - De vill döda oss. Allihop.
Cadmus har min far.
- Vad kan de ha gjort med honom? - Vi ska hitta honom.
- Och stoppa dem. - Hur då?
Metallo består inte bara av kött och blod nu.
Han har fått ett metallskelett. Jag fick spår av legeringen på händerna.
Jag kan analysera den.
Agent Schott. Hämta Non och Astras anti-kryptonit-teknik från förrådet.
Försök förbättra den till våra två vänner här.
- Får jag bygga Stålmannens nya dräkt? - Känn ingen press.
Det här är större än oss båda, Stålmannen.
- Vi borde samarbeta. - Hoppas att du gillar kyla.
Jag bad om kaffe för fem minuter sen!
- Är jag sen till redaktionsmötet? - Du har missat mötet.
Ge mig Cadmus-texten om fem sekunder, annars... Du får jobba kvar.
Förlåt, mr Carr. Säg bara åt mig vad jag ska göra! Var är min stol?
- Du får ingen stol, hästsvansen. - Okej. Jag är ändå alltid på språng.
Du får ingen stol, eftersom du inte jobbar här.
Det kan inte ni bestämma. Ms Grant anställde mig...
Jag struntar i vad Cat säger. Mitt kontor, min personal.
Men jag valde det här jobbet.
Jaså, valde du det?
Du har inte förtjänat det. Man blir inte bara journalist.
Man ska ha gått en journalistutbildning-
- eller jobbat sig upp. Journalister lever för att berätta historier-
-gräva fram sanningen och jobba hårt.
Jag medger att jag har mycket att lära. Ge mig en uppgift...
Ingen uppgift, inget jobb. Ut härifrån nu, bortskämda diva-
- innan jag kanaliserar min senaste skilsmässa och krossar dig psykiskt.
Jaha, men... om...
Ni...!
Tack för att du tog död på allt hopp om att du kunde tala eller skriva.
- Har ni tid, ms Grant? - Har jag tid?
Ser det ut så, Kara? Har du träffat mig förut?
- 30 sekunder. Ut med språket. - Carr vägrar se mig som anställd.
Jag förstår. Vad vill du att jag ska göra åt det?
- Säg åt honom att lyssna på er. - Ursäkta, hör jag i syne?
Ska jag säga åt honom att vara snäll för att du inte vågar stå på dig?
- Ja! - Nej!
Nej, nej och nej. Jag tänker inte lösa allt åt dig, Kara.
Du är en vuxen kvinna. Du är smart, begåvad och förvånansvärd.
Hur många gånger ska jag behöva säga det innan du inser det själv?
Skärp till dig och visa din makt.
Jag finns inte kvar så länge till.
Vad ska det betyda?
Herregud. Herregud, är ni döende, ms Grant?
Nej, nej. Jag är inte döende.
Jag ska sluta.
Okej, nu är hemligheten ute.
Jag ska ta tjänstledigt från CatCo.
- Va? - Jag har gjort allt jag kan göra här.
Jag är som en haj i ett akvarium som bara simmar runt i cirklar.
Ja, jag har skapat ett mediaimperium-
- och förhoppningsvis spridit lite ljus över världen.
Jag förde ju för tusan fram Supergirl, men...
Jag har simmat i samma bassäng alldeles för länge.
Det finns nya hav där ute som jag måste erövra.
Jag måste dyka i.
Allt förändras så snabbt.
Jag klarar inte av förändringar särskilt bra.
Gud. Ms Grant, jag...
Jag kan inte föreställa mig att vara här utan er.
Kara. Du...
Kara...
Du kommer att klara av det här.
Nu vill jag att du går in dit-
- och visar den där jävla Snapper vad du går för.
Rappa på.
Det här var ett totalt misslyckande. Han borde inte ha varit där ute.
Inte? Själv är jag väldigt nöjd.
Han lyckades skada Stålmannen. Vet du hur svårt det är?
Men kryptonierna lever.
- Snart lär de slå tillbaka. - Det är vi överens om.
Ge mig en ny chans, så dödar jag dem båda.
Du kommer att få din chans, John. Jag lovar.
- Vi går vidare till fas två. - Vi har ju ingen lämplig kandidat.
- Jag har perfekt man för jobbet. - Vem då?
Vad är det här? Vad gör ni?
Är du redo att bidra till att rädda världen?
Nej! Snälla! Sluta! Släpp mig!
De kommer att bli helt tagna på sängen.
- Dina föräldrar? - Ja.
De har inte lämnat dig. Inte ens i döden.
- Du talar kryptoniska. - Vi är båda män utan hem, Kal.
Om vi inte bevarar varandras historia, vem ska då göra det?
Du kan inte erbjuda vänskap med ena handen och kryptonit med andra.
Jag måste. För att Mars är en krypta.
För att arga gudar brände våra barn och vi inte kunde stoppa dem.
För att jag aldrig mer tänker vara oförberedd.
Hata mig om du vill. Det är som det är.
Jag hatar dig inte, J'onn.
Men jag litar inte på dig. Vi borde ha varit allierade.
Är kryptoniten värd så mycket att du hellre står ensam?
- Kelex! - Mäster Kal. Vad kan jag göra?
Sök efter okända molekyler.
Strålning som brukar kopplas till prometium, vår starkaste metall.
Prometium. Det var intressant.
- Hej. - Hört nåt från Hank?
- Nej. Hört nåt från Clark? - Nej.
De kommer nog på hur vi hittar Metallo snart.
Jag hoppas bara att de inte pucklar på varandra under tiden.
Jag blev icke-anställd av min chef i dag.
- Jag är tydligen inte journalist. - Kara...
Cat ska sluta och Clark ska åka hem. Allt förändras.
Jag hämtar lite glass åt oss.
- I morgon blir allt bättre. - Men jag har funderat.
Jag kanske skulle flytta till Metropolis, till Clark.
Ja. National City skulle vara säkrare utan mig här som Cadmus måltavla.
Hank skulle slippa oroa sig för att jag mår dåligt av kryptoniten.
Du skulle kunna sköta ditt jobb på DEO utan att behöva oroa dig för mig.
Om jag var i Metropolis skulle Clark och jag skydda staden och varandra.
Han kan fortfarande lära mig en massa. Vad tycker du?
Jag tycker att jag har hållit tyst hela tiden som Clark har varit här-
-medan du har ignorerat mig.
Och nu vill du flytta härifrån?
Det vore bra för dig. Du skulle slippa ta hand om mig.
Vi tar väl hand om varandra?
Hela min barndom ägnades åt att förhindra att folk skulle få veta.
Jag offrade en läkarkarriär för att börja jobba för DEO för din skull.
Hela mitt liv har gått ut på att skydda dig.
- Du sa ju att det var ett äventyr. - Ja, men det har kostat mig mycket.
- Det har kostat mig min far. - Vi ska hitta honom, Alex.
- Hur då, om du är i Metropolis? - Gör inte så där.
Jag väljer inte en familj framför en annan. Jag vill inte känna mig ensam.
När jag är med Clark känns det som om jag är med nån-
- som verkligen förstår hur det är att vara jag.
Förstår han att han övergav dig hos oss?
Gör du det?
Det är Clark.
Hur går det?
Vi har identifierat metallen i Metallos skelett.
Ta reda på om det finns prometium inom 16 mils radie, agent Schott.
Prometium, din lilla heting. Visa dig.
Bingo. Nummer 61. Kom hit.
Industriområdet. Där kan väl inte Cadmus vara?
Då är Metallo ensam just nu. Winn?
Dräkterna är nästan helt klara. Och med det menar jag, inte alls klara.
Vi får köra utan dem, Kara. Vi kanske inte får chansen igen. Möt mig där.
- Spelet är slut, Metallo. - Jag offrar mig gärna för saken.
Men spelet är inte slut. Inte på långa vägar.
- Om du rör dig bränner vi upp dig. - Varsågoda.
Ni är fortfarande här med mig. Och då är ni inte i Metropolis.
Det är en fälla. Vi måste flyga till Metropolis.
Följ efter honom. Annars bränner jag dig levande.
Jag kommer tillbaka. Tro mig.
Jag borde ha varit här.
Skruvmejsel.
Akta! Jag är inte bara ögongodis, mina händer är en guldgruva, okej?
Förlåt. Jag tänkte på nåt annat.
Innan de kryptonitsäkra rustningarna är klara får du tänka mindre på mord.
Återigen gör vi allt vi kan för att hjälpa och skydda Kara.
Vet du när jag gick på dejt senast?
För två år sen. Du dejtar mer än jag.
Taskigt.
- Har du bott på fosterhem? - Nej.
Det har jag. Efter att min pappa hamnade i fängelse.
Man ska hela tiden vara tacksam för att nån tar hand om en.
Det är ingen familj. Familjer håller inte räkning. Man finns bara där.
Tagga ner. Det är svårt nog att göra det här med all kryponit i luften.
- Vad sa du? - Som ett subatomärt omklädningsrum.
- Ger kryptonit ifrån sig residuum? - Ja. Som alla radioaktiva ämnen.
Så om vi vill ta reda på vilken agent som har stulit kryptonit-
- hjälpt Cadmus och kanske också experimenterat på min pappa...?
Vi tar med en geigermätare till det riktiga omklädningsrummet.
- Vad letar jag efter? - Du lyssnar. Det kommer att pipa.
McGill?
Har du lämnat in rapporten?
- Transporterade han kryptoniten? - Nej.
Han borde inte ha kommit i närheten av den. Han är mullvaden.
Vad ska du göra?
- Agent McGill. Jag har ett uppdrag. - Ja, ma'am.
Vi ska förflytta en del av vår kryptonit till vårt fäste i Nevada.
Gör i ordning transporten.
Ja.
- Har du sett Alex, Winn? - Alex? Alex Danvers? Hur så?
Jag måste prata med henne. Jag har inte varit så schyst.
- Hon är inte här. - Var är hon, då?
Winn? Var är Alex?
Stå still.
- Det är inte som det ser ut, Danvers. - Vänd dig om. Så här ska vi göra:
Jag griper dig. Sen berättar du allt du vet om Cadmus.
Nej, det gör jag inte.
Agent Danvers på DEO?
Trevligt att träffas. Jag ska hälsa till er far från er.
Var är min far?
- Det tänker jag inte säga. - Gör det, om du ändå ska döda mig.
Ni får dö och minnas honom som han var. Det är bättre så.
Om ni inte vill göra honom sällskap? Vi välkomnar alla som tror på saken.
Min far skulle aldrig samarbeta med er.
Vet ni vad jag ser när jag tittar på er?
Ett misshandlat barn.
En hjärntvättad liten flicka som DEO-
-har lurat i att demoner är änglar.
Att hennes liv borde offras till dem.
Våra inkräktare.
Fundera på hur ditt liv hade varit utan utomjordingarna, Alex.
Vad det skulle kunna bli om de inte längre fanns.
Det är det jag vill göra för världen. Du kan hjälpa mig.
Jag har dödat en kryptonier förut.
Jag högg Astra av huset El med ett kryptonitsvärd.
Jag har gjort det du vill göra. Det du inte kan göra.
- Jag är imponerad. - Bra.
Och när jag hittar min far tänker jag söka upp dig.
Jaha, då var det uppklarat.
Rör dig inte.
- Är du oskadd? - Ja, tack vare dig.
Förlåt. Förlåt för allt.
Förlåt om jag fick dig att känna dig oviktig.
Du är den enda anledningen till att jag har känt mig hemma här.
Jag är bättre när vi är ihop.
Jag med.
De tror att vi är splittrade. Men det är vi inte.
Jag vet hur vi ska stoppa Metallo. Båda två. Men jag behöver dig.
Jag är här. Alltid.
Okej. Det blev stressigt, men de borde i alla fall hålla er vid liv.
- Vad tycker ni? - Bra jobbat, Schott.
Den är jättesnygg.
- Gråter du? - Nej.
Vad är planen?
Cadmus tror att vi är egotrippade.
De tror att vi sitter ensamma i varsin stad och bara väntar på dem.
De förväntar sig inte att vi ska ha förstärkning.
Vi lyssnar.
Kryptonierna har delat på sig.
De är stolta och står ensamma i respektive stad.
Det är deras svaghet. Gudarnas fåfänga.
Det är nu vi borde slå till, när de är ensamma.
Ingen står bakom dem nu. Splittrade kommer de att falla.
- Jag sa ju att jag skulle återvända. - Jag sa att jag skulle bränna dig.
Nu är det dags att nita dig.
Jag gillar den här. Tack, Winn.
Ju fler, desto starkare!
Nej, nej!
Nu är det bara du.
- Försökte ni söndra och härska? - Du kanske jobbar bra ensam, inte vi.
Vi ger dig en liten timeout. Du får tänka över vad du har gjort.
Nu, Alex!
Ser ni mig?
Hör ni mig? Det här är inte över!
Jag kommer att hitta er.
Då har det börjat.
Kommer ni att sakna det?
Vem berättade för dig att jag ska sluta?
- En liten fågel. - Ett litet flygplan.
Ja. Det kommer jag. Jag kommer att sakna CatCo varenda dag.
Jag beundrar er, ms Grant.
Det är läskigt att lämna sitt välbekanta liv bakom sig.
Jag ska ta språnget ut i det okända. Det känns jättekul.
Vet du hur spännande det är att inte veta vad jag ska göra i morgon?
Det känns lockande.
Ibland önskar jag att jag kunde göra det.
Börja om på nytt och bli nån annan.
Livet är långt. Du lär ha varit många olika personer innan det är slut.
Känner jag dig rätt kommer alla att vara extraordinära.
Men inte lika extraordinära som jag.
Självklart inte. Det är väldigt sant, Cat.
Jag heter egentligen Catherine.
- Jag säger inte mitt namn. - Värt ett försök.
- Jag vet. - Det är journalisten i mig.
Ta hand om dig, Supergirl.
Detsamma. Och kom tillbaka.
Alla behöver förändring, men vi behöver vänner också.
Jag kommer tillbaka.
Det gör jag.
- Vad händer? - Nystarter.
Vart ska du? Slutar du på grund av mig?
Inte långt, och nej. Jag är den nya Cat.
Eller, inte Cat. Jag fick hennes jobb medan hon är borta.
Det är ett stort kliv upp, eller hur?
Jag kan prata med Snapper åt dig om du vill.
Tack. Men jag måste försöka ta hand om det själv.
Grattis, chefen.
- Det där gillar jag. - Vänj dig inte.
500 ord om Metallos attack mot Metropolis och National City-
- med kommentarer från ögonvittnen och polis och noll adjektiv.
Allt är noggrant granskat.
Du jobbar inte här. Inte om jag inte säger det.
Det kommer ni att göra. Läs den, så får ni se.
Är du färdig?
Vill ni inte ha den? Okej. Det finns många andra som vill det.
Vänta.
Jag kommer aldrig att gilla dig, hästsvansen.
Du behöver inte gilla mig, idiot... killen.
Du är lika usel på förolämpningar som på journalistik...
...men kom in i morgon.
Jag kanske kan lära dig nåt.
- Får jag en stol? - Nej.
Där är den. All kryptonit på jorden. Blyinkapslad.
Jag litar på att du gör det rätta, Stålmannen.
Tack.
Jag kommer att sakna dig, Winn. Nej...!
- Nästa gång får vi hänga på riktigt. - Ja.
Alex.
Jag ska göra allt jag kan för att hitta Jeremiah, jag lovar.
Vad betyder det?
Det finns inget ord för det på ert språk.
Det närmaste skulle nog vara "fortsättning följer".
- Jag älskar dig, Kara. - Jag älskar dig med, Kal.
Ja. Ja, mr White. Jag är tillbaka.
Nej, sir. Jag ska aldrig mer vara borta så länge.
Nej, mr White, jag skulle aldrig antyda att ni hade saknat mig.
Jag skickar in den där artikeln i ett nafs.
"Ett nafs" är en måttenhet, sir.
Jag vet hur det är att vara en främling på jorden.
När du vaknar finns jag här för dig.
Du ska aldrig behöva känna hur det känns att vara ensam.
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Text: Hanna Måhl Åsberg www.sdimedia.com