Mitt namn är Kara Zor-El. Jag kommer från Krypton.
Jag är en flykting här.
Jag skickades hit för att skydda min kusin, men min kapsel kom ur kurs.
När jag väl kom fram hade min kusin redan växt upp och blivit...
Superman.
Jag dolde vem jag var tills en dag när en olycka-
- tvingade mig att avslöja mig.
För de flesta är jag reporter på CatCo Worldwide Media.
Men i hemlighet jobbar jag med min adoptivsyster på DEO-
- för att skydda min stad mot alla som försöker skada den.
Jag är Supergirl.
Detta har hänt...
- Du vill väl ha barn? - Jag har aldrig sett mig som mamma.
- Är det okej? - Självklart.
Jag ska tillbaka till Mars. Det måste finnas vita marsianer-
- som inte vill definieras av hatet.
Adjö, fröken Marsian.
Du måste komma till Mars nu.
Loftet är jättefint, om vi bara kan bränna det här.
- Då blir det perfekt. - Du är urgullig.
Jag inbillade mig att en lesbisk möhippa-
- skulle sätta stopp för mammas fåniga upptåg.
Nej. Lesbisk eller hetero, inget stoppar Eliza-
- innan hon har grävt fram alla möhippslekar-
- sen tidernas begynnelse.
Du kommer att älska möhippsbingo.
Döda mig nu.
Hur mår du?
Bra. Toppen.
Alex. Det som pågår med mig har inget med dig och Maggie att göra.
- Jag är så glad för er skull. - Jag vet. Det betyder mycket.
Eliza är tidig. Okej.
Hej... J'onn. Kom in. Är allt bra?
Ja, ja. Allt är bra.
Jag bara...
Jag behövde prata med er båda.
Jag måste åka bort i några dagar.
Jag vill att ni sköter DEO.
- Var ska du? - Mars.
- Mars? - M'gann skickade ett meddelande.
- Hon behöver min hjälp. - Med vadå?
Meddelandet var kort.
Jag försökte ta kontakt, men kunde inte nå henne.
Jag känner att hon är i fara.
Nej, J'onn. Du är den sista gröna marsianen.
De vita har försökt döda er länge.
Att åka tillbaka skulle vara självmord.
M'gann hjälpte oss.
Jag måste åka för M'ganns skull.
Om du åker till Mars följer Kara med dig.
Jag låter dig inte riskera ditt liv för mina strider.
Dina strider är mina strider.
Du kan inte missa Alexs möhippa.
Skojar du? Om jag trodde att jag kunde överleva-
- skulle jag strida vid din sida.
Om Krypton fortfarande existerade-
- och jag skulle återvända till platsen där mina föräldrar begravdes-
- skulle du inte låta mig göra det ensam.
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Ska vi inte be Winn skjuta upp Transmat-portalen?
Den fungerar inte mellan planeterna utan en port på andra sidan.
Vi måste åka på det gamla vanliga sättet.
Vilken häftig bil. Är det en hiss till en hemlig hangar som...
Nej, det är det inte.
Är det ditt skepp?
- Ja. - Ska vi åka i den till Mars?
- Ja, det ska vi. - Okej.
- Akta skinnet. - Ursäkta.
- Det finns inga säkerhetsbälten. - Den är från en annan tid.
Och en annan planet?
Jag kommer från en ras av skepnadsskiftare.
Varför skulle inte vår teknologi förvandla sig också?
Det låter rimligt.
Eliza. Din lasagne är helt otrolig.
Vi köper så mycket färdig mat att jag har glömt hur riktig mat smakar.
Det är flickornas favoritmat.
Det är tråkigt att Kara inte är här. Jag vet att hon gör nåt viktigt, men-
- jag är orolig för henne.
Det har varit svårt, men hon jobbar sig igenom det.
Den här helgen handlar om glädje och kärlek.
Jag ville göra en brudtavla till dig också, Maggie.
Men Alex sa att du inte har några barndomsbilder.
Nej.
Hur länge sen var det-
- du pratade med dina föräldrar?
När jag var 14 år.
- Vi pratar om nåt annat, mamma. - Ja.
Nej, nej, nej, Alex. Det går bra.
Jag sa till en flicka att jag gillade henne, mina föräldrar fick veta det.
När jag kom hem den dagen, det var vinter-
- stod min pappa där med en resväska.
Han bad mig hoppa in i bilen.
Och...
Vi körde iväg i tystnad.
Jag stirrade ut genom fönstret och tittade på istapparna i träden.
Jag vågade inte säga nåt.
Men slutligen sa jag:
"Vad har jag gjort, pappa?"
Han tittade på mig med sånt förakt-
- och sa:
"Du drar skam över mig."
Sen körde han in till min moster och lämnade mig med min resväska.
Det var det sista min pappa sa till mig.
Det enda skamliga i den historien är hur din pappa behandlade dig.
Ja. Ja.
Vad händer nu?
Jag tror att vi är här.
M'gann.
J'onn. Du kom.
Jag var inte säker på att du skulle det.
Jag gör vad som helst för dig, M'gann.
- Kara. Du behövde inte... - Du kom när vi behövde dig.
Till'all.
Om han inte vill se vita marsianer har han kommit till fel planet.
Det här är Till'all, en av våra bästa krigare.
Men han måste jobba på sitt beteende.
- Och N'ikki, vår nya rekryt. - Det är en ära, J'onn J'onzz.
M'gann berättade om dig, hur du inspirerade henne och...
Det räcker. Vi har redan slösat bort en dag på att få hit honom.
Slösat? Vi är här för att strida vid er sida.
- Vi tog inte hit er för att strida. - Var tyst, Till'all.
Vad händer, M'gann?
Vi stormade de vita marsianernas bas nära D'ori'i-kratern.
De hade ett fångläger där för gröna marsianer.
- Det fanns många läger. - Det här var i drift.
- Hur är det möjligt? - Jag är den enda gröna marsianen.
Nej.
Det finns en till.
Jag tog hit dig eftersom jag inte trodde att du skulle tro mig annars.
J'onn. Vem är det?
Det är min far.
Det är han. Han lever.
Min fru, mina döttrar?
De lät enbart honom leva i hundratals år. Varför?
Myr'nn J'onzz är de gröna marsianernas religiösa ledare.
Inte ens de vita skulle döda H'ronmeers främste tjänare.
Han fick ett värre straff.
Ensam i hundratals år i tron att han var ensam kvar.
- Snart är vi alla döda. - Vad menar han?
Vi tror att din far vet hur vi hittar K'hollars stav.
- Du skojar. - Vadå?
Den är en myt. Min far berättade historier om den.
"Sköt dig, annars träffar H'ronmeer dig." Den finns inte.
Det gör den. De vita marsianerna vet var den är begraven.
Er guds stav är ett magiskt vapen.
Det innebär att om de vita hittar den-
- kan de hitta alla motståndare och döda oss. Vi är helt hjälplösa.
Vi plundrade basen i hopp om att hitta staven, men den var flyttad.
De hade lämnat din far. De insåg inte hur värdefull han är för oss.
- Vad pratar du om? - Vi tror att han vet var de ska leta.
- Berättar han inte det? - Han har slutit sig mot oss.
Han är villig att låta oss dö och kallar sig guds man.
Han torterades i hundratals år av ert folk.
Då förstår du vad som står på spel.
Hittar vi inte staven först är det slut med oss.
Då får monstren som slaktade ditt folk den här planeten.
Du måste prata med din far. Övertala honom att hjälpa oss.
Då kan vi rädda Mars. Tillsammans.
Du har aldrig berättat hela historien om din far i bilen.
Varför skulle jag?
Jag vill dela allt med dig, Maggie. Jag visste att han var hård mot dig.
Innan den dagen var han den bästa pappan.
Han låter som ett monster, men du vet inte var han kom ifrån.
Det låter som du älskar honom.
Jag vet inte. Jag säger bara att han inte hade det så lätt.
Har du funderat på att ringa till honom?
Såklart jag har.
Och?
Min moster sa att mamma tog bort alla bilder av mig ur fotoalbumen.
De raderade bort mig. Jag behöver inte det.
Det din familj gjorde var hemskt sårande.
Men ibland gör föräldrar väldigt dumma saker-
- när de ställs inför nåt som de inte förstår.
Tänk om du skulle bjuda dem på möhippan?
- Skojar du? - Det är en perfekt ursäkt.
Ja. " Ni sparkade ut mig för att jag var lesbisk."
- "Kom till min lesbiska möhippa." - Det var länge sen.
Världen har förändrats. De kanske har gjort detsamma.
Jag tror inte det. Jag älskar dig. Släpp det bara.
Okej.
Jag ber. Låt mig vara.
Jag tror att vid ett sånt här tillfälle -
- har H'ronmeer säkert lite överseende.
Det är jag, far. Det är J'onn.
Du är arg på mig -
- för att jag övergav dig. Det har du rätt att vara.
Jag vet hur det måste ha känts.
Du var ensam och trodde att du aldrig skulle se en annan grön marsian igen.
Du trodde att hela vår familj hade utrotats.
Trodde du att ett sånt trick skulle fungera på mig?
Far?
Jag överlevde två århundraden av fångenskap och tortyr ensam.
Så om du tror att gestalten av min döda son skulle knäcka mig-
- är du en dåre.
Jag talar aldrig om var K'hollars stav finns.
Far, det är jag. J'onn.
Jag var vid liv. Jag flydde till Jorden.
Du avslöjade dig. Min son skulle aldrig ha flytt.
Jag bor i National City nu.
Sa hon det? Ja, jag är polis. Jag gillar det.
Jag ringer för att -
- jag ska gifta mig.
Nej, det är ingen...
Hon heter Alex.
Vi ska ha en fest, en möhippa, på söndag.
Ni kan säkert inte komma, men jag ville bjuda er.
Jag vill gärna att ni kommer.
Jag hoppas att ni mår bra.
Varför gjorde jag det?
Jag förstår inte varför han inte kände att det var jag.
Han var fängslad länge och är van vid tricks.
- Nu går jag in. - Nej.
Talar han inte om det frivilligt-
- måste vi åberopa T'Agger och tvinga ur honom det.
Det gör att han kan forcera min fars mentala spärr.
- Kan det skada honom? - Det kan döda honom.
- Vi har inget val. - Det har man alltid.
- Vår överlevnad hänger på det. - Bryr du dig bara om överlevnad?
Jag svor på att dö för motståndets kamp.
Men jag tänker inte dö när jag står här och väntar.
Tror du att du kan komma in i min fars hjärna?
Mäktigare marsianer än du har försökt.
Sluta. Till'all har rätt i en sak.
Hittar vi inte staven snart är det slut med oss.
Du måste göra det, J'onn. Du måste övertala din far. Kan du det?
Jag kan det. Och jag ska.
Bra. Skynda dig. Tiden håller på att rinna ut.
Har du undrat vad dina föräldrar skulle säga-
- om de såg dig nu efter så här lång tid?
Vad de skulle tycka om den du har blivit?
Varje dag.
De skulle vara stolta över mig.
Ja, jag trodde samma sak.
Jag fick chansen att fråga. Min far tycker att jag är en fegis.
Då känner han inte dig.
Mannen jag känner har ägnat hela sitt liv-
- åt att se till att det som hände på Mars inte händer nån annanstans.
Gå in och visa din far vem hans son egentligen är.
- Margarita. - Pappa.
Du skulle ha meddelat att du skulle komma, så jag kunde hämta dig.
- Det gick bra att åka buss. - Är mamma...?
Din mamma är inte med. Hon ogillar flygplan.
Du behöver inte förklara.
Är du hungrig? Vi kan ta nåt att äta...
Din fest börjar väl snart?
Om några timmar, men vi hinner.
Jag kan vänta.
Jag borde checka in på hotellet. Det är åt det här hållet.
- Så du är mordutredare? - Ja. Bland annat.
Fallet du löste låter väldigt intressant. Marshall-mordet.
- Hur visste du det? - Jag är gammal, men kan googla.
Jag följer alla dina fall.
Säg mig en sak. På 18 år -
- hade de inte en enda ledtråd. Hur lyckades du lösa det?
Jag gick tillbaka till mordplatsen och studerade detaljer-
- som alla andra slog ifrån sig, som du lärde mig.
Du sa ofta: "Nyckeln till de flesta mysterier finns i småsakerna."
- Du minns det. - Jag minns allt du lärde mig.
En sak kan jag säga om er, ni vägrar att acceptera ett nej.
Som jag redan har sagt, jag är ingen vit marsian.
Eller en grön marsian, verkar det som.
Mitt folk brukar anta formen av sina gäster.
För er skull, inte för min.
Jag är välbekant med era seder och bruk.
Mars var en gång ett paradis.
Men H'ronmeer ville testa sina barn, Phobos och Deimos-
- för att försäkra sig om att de förtjänade det.
Han erbjöd dem två gåvor.
De heliga symbolernas bok -
- moralen som marsianerna lever efter.
Och staven, ett vapen.
Symbolerna kunde delas, men staven kunde bara tillhöra en.
Deimos valde symbolerna -
- men Phobos valde staven.
Han var den första vita marsianen.
H'ronmeer var rasande på sin son-
- som valde förödelse över kunskap.
Så Phobos fördrevs till den undre världen.
Men hans avkommor kravlade sig tillbaka och slaktade mitt folk.
Vårt folk. Jag är din son.
H'ronmeer begravde staven av en orsak.
De vita vanärade hans namn genom att slakta mitt folk.
Jag ska tjäna min gud-
- genom att vägra låta er använda hans stav för att slakta varann.
Jag är ledsen, men jag gör det här för vår skull.
J'onn! Vi måste härifrån nu.
Jag går ingenstans med er.
Du har inte mycket till val. Vart ska vi?
Hem.
Var det här ditt hem?
Nej. Det var mitt.
- Hur vågar du? - Far.
Hur vågar du ta mig hit?
Det var en sak att anta min sons gestalt.
Men att ta mig hit, till platsen där ditt folk stal våra liv...
Jag tog dig hit för att bevisa det.
Om jag inte var din son, hur skulle jag då känna till platsen?
Du har gjort det ditt folk inte kunde göra på över två århundraden.
Du har knäckt mig. Döda mig om du vill.
Tills du gör det ska jag tillbringa min sista stund-
- med att be för min slaktade familj.
Hör upp. Det är dags att leka.
Maggie. Du är i heta stolen.
Tack och lov. Ha så roligt.
Känn dig inte för bekväm. Det är din tur sen.
Dr D. Jag fixar det här.
- Vad är Alexs favoritfärg? - Blå.
- Vad är Alexs favoritdjur? - Hund.
Vad är Alexs favoritglass?
Rocky Road. Kom igen. Kan du inte bättre?
Mr Roads. Välkommen.
Jag visste inte vad jag skulle ta med mig.
Det här är perfekt. Maggie älskar Merlot.
- Vill ni ha nåt att dricka? - Varför inte.
- Tack. - Kom in.
Så ska det se ut.
Är det här du?
Ja, jag vet inte varför jag gillade overaller i mellanstadiet.
Så du är...?
Kvinnan jag ska gifta mig med.
Pappa. Det här är agent Alex Danvers.
- En federal agent? - Ja, sir.
Men Margarita. Det finns ingen bild på dig här.
Nej.
Här.
Tack, pappa.
Din tur, Danvers.
Ska vi inte öppna berget av presenter istället?
- Jag heter Eliza. - Det är min mamma.
Ska vi börja med den här till Maggie?
Okej. Tack.
Jag tror att jag vet vem den är ifrån.
Alex. Innan du öppnar den vill jag att du ska veta-
- att du är den största gåvan som jag kan få.
Jag älskar dig.
Maggie...
Ska du bara gå, efter så här lång tid?
- Jag kan inte göra det här. - Vadå?
Vad har jag gjort som är så stötande för dig?
- Du spottar mig i ansiktet. - För att jag älskar nån?
Jag förstår inte. Jag fattar inte.
Jag kom hit när jag var 9 år. När jag var 11 jobbade jag i en fabrik.
- Jag vet. - Gör du?
Jag var den enda mexikanen bland en massa vita killar.
Visste du att de väntade på mig på kvällen -
- skrattade och sparkade mig tills mina revben var brutna?
- Vad har det med...? - Med att du är lesbisk att göra?
Jag jobbade för att få respekt.
Samma killar valde mig till sin sheriff.
Jag stod ut för mina barns skull.
För att ni aldrig ska behöva utstå ett sånt hat.
Jag är accepterad för den jag är. Världen är annorlunda nu.
De bygger en mur för att stänga oss ute. För dem -
- är vi bara våldtäktsmän och mördare.
Det enda de hatar mer än en mexikan är en homosexuell.
Världen är inte annorlunda, kära du.
Lyssna, du kan leva som du vill.
Men begär inte att jag ska bevittna det.
Jag är ledsen att jag avbryter dina böner-
- men det är viktigt att du hör mig.
Vad finns mer att säga?
Titta på mig. Jag är ingen vit marsian.
Du känner det, eller hur? Du vet att det är sant.
- Du är kryptonier. - Ja, det stämmer.
Jag kommer från en död planet.
Jag kommer från ett utdött folk, precis som du.
Krypton är borta, men min värld finns kvar.
Varje dag i 20 år har jag tvingats-
- minnas skräcken av vad som hände mitt folk.
- Du har rätt. - Det finns ingen framtid för Mars.
Inte för de gröna marsianerna.
Men det här är större. Det här handlar om ert öde.
Vad vet du om min gud?
Jag hörde dig tidigare. H'ronmeer testar oss.
Det här är ett test.
Du har chansen att rädda din planet. Kanske inte för ditt folk-
- men för ett annat folk som vill vara bättre än de tidigare.
Jag klandrar dig inte för att du inte vill tro att J'onn är din son.
Jag klandrar dig inte för att du inte vill öppna dig, för stämmer det inte-
- skulle det vara som att förlora honom igen.
Ja.
Oavsett vad du tror så är han din son.
Han vill rädda Mars.
Så snälla, Myr'nn. Öppna ditt sinne lite.
Ge honom en chans.
Får jag?
Det här är mitt favoritminne.
Det här är vårt hem, far.
Jag har inte tänkt på det här på länge.
Ser du det?
Jag ser det. Jag minns det.
K'hym. T'ania.
Mina döttrar. Dina barnbarn.
De är vackra, J'onn.
De var upprymda för nåt.
- De kunde inte bevara hemligheter. - Vad visste de?
Att jag hade lämnat andakten tidigt för att överraska J'onn.
K'hym. T'ania.
Se på er. Du börjar bli stor, K'hym.
T'ania. Får jag se ett leende?
Vet han? Pappa vet väl inget?
Berättade de det?
- Du kom. - Ja, det gjorde jag.
- Grattis på födelsedagen, min son. - Tack, far. Tack.
Ni bevarade båda en hemlighet.
- Ni bevarade en hemlighet. - Ja, det gjorde de.
J'onn. Min son!
Far! Jag har saknat dig.
Förlåt mig för att jag inte trodde på dig. Förlåt mig.
Det är jag som ska be om ursäkt.
Hur kunde du överleva?
- Varför kom du tillbaka? - Staven, far.
Det är akut. Det finns tid.
Nej, det gör det inte.
Men vi behöver staven nu.
Jag är ledsen, J'onn.
Det är ingen fara, J'onn.
Staven är inte långt bort.
De tar den till kupan under L'oren-kratern.
Kom igen.
Hej.
Jag är ledsen att jag stör... vad ni nu håller på med.
Men jag tror att jag körde fel vid Albuquerque och...
Kan nån av er visa vägen till Jorden?
Jag trodde att jag körde in i tunneln-
- men min GPS funkar inte här nere.
Den får mig att göra livsfarliga vänstersvängar.
Ni kanske ska kolla bakåt.
J'onn!
- Hur visste du vem som var jag? - Det gjorde jag inte.
Till'all?
Supergirl! Det är staven!
Det här är för mitt folk.
Bra gjort, Supergirl.
- Jag är ledsen. - Det är ingen fara.
Tack.
Den här tillhör motståndet nu.
- Ni hittade den. - Ja, och vi stoppade dem.
H'ronmeers stav, far.
Det är en sak att tillägna Gud sitt liv.
Det är en annan att se Guds nåd i verkligheten.
Vad händer med den nu?
- Det är väl upp till dem. - Till oss?
Jag såg vad staven gjorde. Den är för mäktig för nån sida.
Ta med den till Jorden. Begrav den.
Om vi ska vinna den här planeten måste vi vara bättre än fienden.
Jag underskattade dig.
Och jag dig.
Kan jag övertala dig att följa med till Jorden?
Min kamp är här. Kriget är långt ifrån slut.
Vi är närmare segern än förut, tack vare er.
Vi ses snart.
Jag hoppas det.
Hur blir det med din far?
- Vad gör du här? - Jag vill ge tillbaka det här.
Den lilla flickan, som så desperat ville vinna sin fars kärlek.
Du lämnade henne vid vägkanten.
Och i alla dessa år har jag varit den lilla flickan-
- som väntade på att min pappa skulle komma tillbaka-
- och bad för att han en dag skulle älska mig för den jag var.
Tack för att du kom.
Du gav mig en otrolig gåva.
Du visade mig att jag inte är den rädda lilla flickan längre.
Jag är en vuxen kvinna och jag är lycklig i mig själv.
Jag har sån tur som är omgiven av människor-
- som uppskattar och älskar mig.
Jag inser att jag inte behöver att du ser mig, eller ens tycker om mig.
Jag behöver ingenting från dig. Jag har det bra.
Adjö, pappa.
Du är all familj jag behöver.
Jag är glad för din skull.
Jag är glad att du fick ett avslut. Det är bra för dig.
Vem vet? Det kanske gör att saker och ting känns annorlunda för dig.
- Du menar med barn? - Ja.
Älskling. Att jag inte vill ha barn har inget med min barndom att göra.
Mina känslor för dig är djupare än nåt jag nånsin har känt.
Jag kan se vårt liv tillsammans.
Det är fullkomligt, rikt och otroligt.
Men det finns inga barn i den bilden.
Du är allt jag behöver, Alex.
Du måste nog tala om för mig om du känner samma sak.
Det gör jag.
Självklart gör jag det.
Tack, min son.
- Så det här är Jorden. - Det här är inte ens den fina delen.
Jag vet inte. Jag tycker om det.
Du vet, jag är inte säker på att jag hade klarat det utan dig.
Jo, det hade du.
Du är den starkaste man och marsian jag nånsin har känt.
Jag är glad att jag kunde hjälpa dig.
- Ses vi i morgon? - Visst, bossen.
Välkommen till Jorden, mr J'onzz. Du fostrade en bra kille.
Kan alla på planeten göra det?
Nej, hon är speciell.
Så, vad gör vi nu?
Vi går hem, far. Vi går hem.
Text: Susanne Hellström www.sdimedia.com