Detta har hänt...
Vår VR kan lindra trauman.
-Nödstoppen felade. -Jag lovar att fixa den buggen.
Vila lugnt, mr Bates. Jag tar hand om dig nu.
De har hittat pappa. Han är död.
Jag kan inte fatta det. Tänk att han gömde sig i peruanska Anderna.
Det var där han hittade dig. Platsen betydde mycket för honom.
-Var det humanitärt arbete? -Han hjälpte utvisade utomjordingar.
Efter allt Jeremiah fick genomlida. Oväntat att det var en hjärtinfarkt.
-Hur mår du? -Det gör ont att han är borta.
Men det är skönt att veta att han var en god människa.
Det har gett mig frid.
Jag tvivlade aldrig på att han älskade sina döttrar.
Eliza sa samma sak i morse.
-Kara... Jag beklagar. -Tack, Kelly.
Skönt att Alex har dig. Är ni redo att åka?
Jag åker inte. Inga klandrande blickar, för jag ångrar mig inte.
Ursäkta. Alex, jag förstår inte.
-Du planerade begravningen med mig. -Men sa inte att jag tänker delta.
-Jag vet att du sörjer. -Jag sörjer inte.
-Sluta säga hur jag känner. -Berätta hur du känner, då.
Varför vägrar du att gå på din pappas begravning?
Jag behöver inte begrava nån som har varit död för mig i flera år.
-Han ville hjälpa och gottgöra. -Inte mig.
Han var tvungen att hålla sig gömd. Tror du att han kunde höra av sig?
Jag trodde att han var god och sa att Cadmus tvingade honom att döda folk.
-Han hjälpte dig att rymma. -Och sen försvann han igen.
Han är ändå din pappa. Du borde gå på hans begravning.
Mannen jag älskade har inte varit en pappa för mig i många år.
Men ja, vi stod varandra så nära-
-att vi kunde avsluta varandras meningar.
Men när han började skydda dig så förändrades allt.
-Inget annat spelade nån roll. -Det är inte sant.
Han behandlade dig som ett gullebarn.
Jag förstår och respekterar att du älskade honom.
Men han behandlade mig som att jag var inget värt.
Okej. Vad ska jag säga till Eliza?
-Jag bryr mig inte. -Bryr du dig inte om vår mamma?
Jag har skyddat familjen hela livet men tänker inte göra det längre.
Du får ta över, Kelly. Jag orkar inte.
Alla sörjer på olika sätt och Alex är förtvivlad.
Åk till Midvale så pratar jag med henne.
-Ring om du behöver hjälp. -Tack.
-Är det inte lite väl tidigt? -Sluta.
Jag har erfarit förluster och vet hur du känner.
Du har ingen aning om hur jag känner.
Jag har sörjt förlusten av min pappa många gånger.
Du vet ingenting om smärtan jag bär på.
Jag förlorar honom om och om och om igen.
Och jag orkar verkligen inte-
-att bli psykoanalyserad av min flickvän just nu.
Istället för att be om ursäkt så kan du lämna mig i fred.
Jag lämnar dig i fred.
Du ska veta att jag älskar dig och ställer upp förutsättningslöst.
När du är redo, så ringer du mig.
Ska bli.
Ni ska veta att ni är i trygga händer.
-Hopp, hjälp och medkänsla åt alla. -Ring oss.
Överväldigad? Boka en VR-session med Platinum.
NATIONAL CITYS SUPERHJÄLTE
Jag vill slå saker.
Hej, Kelly. Jag fick höra om Karas och Alex pappa.
Jag beklagar verkligen. Ni borde väl vara på väg till begravningen?
Ja, men hon hade ett komplicerat förhållande med sin pappa.
-Hon vill inte åka till Midvale. -Vad jobbigt.
Vi hinner än, så jag hoppas att hon ångrar sig snart.
Jag har inget att göra förutom att oroa mig.
Om du vill ha nåt att göra så vill jag be om en tjänst.
Se senaste tre veckorna har Lex Luthor skaffat 32 satelliter-
-och skickat upp dem i rymden.
De placeras ovanför städerna som Lex besöker under sin världsturné.
Så du undrar om satelliterna ingår i Platinum-lanseringen.
Inte så vitt jag vet. Platinum använder markantenner.
Vad än Lex gör med satelliterna så har det inget med oss att göra.
-Men du är ändå skeptisk. -Jag oroar mig för Lex planer.
Jag letar bevis som visar att Lex inte är hjälten alla ser honom som.
-Tycker du inte att det här är skumt? -Inte så vitt jag kan se.
Vår enda bugg har varit nödstoppen och det var ren otur.
Hackern Richard Bates utnyttjade vårt system.
Och den där Richard kunde inte ha jobbat för Lex?
Vad hade Alex sagt?
Att när det gäller Lex så är vad som helst möjligt.
Han är ju jättebra.
Hej, Supergirl! Jag har inte sett dig i VR förr.
Äventyraren Tilly. Jag är en användare precis som du.
De flesta här är botar.
Simuleringen fyller världen med saker som är bekanta för dig.
-Folk du känner, platser du varit på. -Det ser väldigt verkligt ut.
Kolla bara på halsarna.
Tre ränder betyder att de är icke-spelbara karaktärer.
-Vi som saknar ränder är verkliga. -Just det.
-Tack, Tilly. -Du kan säga Bonnie.
Min syster Jill är Supergirls största fan i verkligheten.
Vad kul.
Lättar du på trycket som hjälte eller försöker du hantera nåt?
Jag tar bara en paus från verkligheten.
-Ja... Verkligheten suger. -Ja.
Jill har obotlig cancer och jag har inte råd med en flygbiljett.
-Jag beklagar. Vad hemskt. -Verkligen.
Men här är allt roligt och bra.
-Även om det bara är några timmar. -Vem är rockstjärnan?
Han heter Derek och är här hela tiden.
Hans fru lär ha gått bort, men han har stannat i VR ohälsosamt länge.
Här kommer min skjuts.
Vi ses, Supergirl.
Fan, vad metal! Tack, Supergirl.
Visst. Så otroligt verkligt det känns.
-Vadå? -Den virtuella verkligheten.
Virtuella verkligheten?
Vad dillar hon om? Ett, två, tre, fyra!
En drake vid fontänen. Vad skulle Kara ha gjort?
Värmesynen. Okej...
Kara får det att verka så enkelt. Okej.
-Hur var det att besegra draken? -Jag är glad att jag kunde hjälpa.
-Vad tänker du göra nu? -Vet nån var man kan äta lite?
Inget kopplar Lex till hackningen eller killen som låg bakom den.
Kunde han hacka systemet så kan Lex också attackera det.
-Har Lex gjort nåt? -Nej, det är nåt vi borde ha gjort.
Nödstoppsbuggen jag hittade fixades aldrig.
Så bakdörren står öppen? Då kan andra vara fast där inne.
Jag måste hitta Andrea.
-Vad är det? -Nödstoppsbuggen fixades aldrig.
Jag har dubbelkollat det.
Buggen anmäldes men det gjordes ingen åtgärd.
Hör här... Vi måste göra nåt åt det med en gång.
Jag förstår oron, men vi hackades och det är inget fel på systemet.
Sen dess har inga rapporterat några problem.
Nej.
Problemet är bara byråkratiska hinder i styrelsen.
Vi behöver inte varna användarna.
Behöver de inte få veta att linserna kanske felar?
Oron får dem att inte våga använda plattformen för att slippa oron.
När det gäller folk med trauman så får vi inte sluta fylla vår funktion.
Jag skulle aldrig låta användarna använda nåt som vore farligt.
Jag ringer Gemma och ser till att buggen fixas.
-Okej. Tack. -Tack själv.
Men är det inte Supergirl?
Hej.
De här blåbärspannkakorna är otroliga.
Precis som när jag var liten. Frasiga men ändå mjuka inuti.
Jösses... Kelly kan komma hit och äta det här utan att dö.
Är Kelly en av dina supervänner?
Nej, hon är min flickvän.
Min smarta, rara och underbart stöttande flickvän-
-som jag var taskig mot i morse.
-Alla har dåliga dagar. -Det här var mer än så.
Jag fick veta att min pappa är död. Han behandlade mig som sin jämlike.
Särskilt när jag fick ta hand om min mamma och min syster.
Jag tyckte att det var häftigt att han gav mig ett sånt ansvar.
Men nu när jag tänker på det...
Det var orättvist att han la allt det på mig.
Min syster kan vara rätt oregerlig.
Jag tänkte att jag skulle få uppleva lite frihet här inne.
Jag kan flyga och slå sönder saker utan att nån stoppar mig.
Bara för att må lite bättre.
Men det gör jag inte. Inte egentligen.
För pappa är fortfarande död.
Min flickvän har rätt. Jag har mycket som behöver hanteras.
Hur som helst. Det var... Oj.
Det är nog dags att återvända till verkligheten.
Vad menar du?
Det här var roligt, men det är dags att återvända till verkligheten.
Verkligheten? Hur mår du egentligen?
Vad sägs om en till runda för mina favoritgäster?
-Vet du nåt mer om din syster? -Min syster?
Jill.
Hur länge har du varit här, Bonnie?
Jag heter Tilly. Äventyraren Tilly.
-Supergirl. -J'onn?
-Du måste komma till DEO. -Är du på DEO?
Oroa dig inte för din vän. Hon har en del att reda ut.
-Jag hjälper henne rätt. -Fortsätt servera, Mac.
Du... Lycka till med allt.
Detsamma.
Precis som riktiga DEO. Kanske till och med bättre.
Supergirl. En missil har stulits från Thompsonbasen av terrorister.
Med rätt teknologi kan missilen utplåna allt på tre mils avstånd.
-Kan vi spåra den? -Vi söker över hela staden.
Det är nu du ska flyga runt och hitta dem.
Just ja, förlåt. Det är så skönt att vara här med er.
Supergirl, det är Hank Henshaw.
-Bara du och fyrbenta hör frekvensen. -Mår du bra?
Henshaw pratar med mig på en ultrahög frekvens.
Gudars... Det är Henshaw.
Jag har stulit en missil från en närbelägen bas.
Men medan DEO fokuserade på stölden så kidnappade jag din syster.
-Kara? -Sprock! Det är sant.
Om han vet att Kara är din syster så vet han din hemliga identitet.
Det finns ett kärnvapen på Tamakis flygbas.
Leverera det till Waterfront Road inom en timme.
Annars avslöjar jag din identitet och dödar din syster.
Jag känner till ditt förflutna med Henshaw.
Låt inte känslorna styra när vi ställer honom inför rätta.
Jag tar hand om det.
Var är Kara?
-I säkerhet, för stunden. -Vad vill du?
Vad jag vill?!
Din pappa infiltrerade min organisation-
-och lämnade mig för att dö i djungeln.
Det här är vad jag vill!
Du trodde väl inte att jag var oförberedd?
Du trodde väl inte att jag kom med ett kärnvapen?
Jag har ändå missilen. Och jag har dig.
Det räcker för att göra DEO till vad det en gång var.
Genom att förinta dem och börja om!
Nu kommer DEO, din syster-
-och alla du älskar att dö.
Ingen kan rädda dem eller dig!
Ingen behöver rädda mig. För jag är Supergirl!
-Supergirl? -Jag har Henshaw men ser inte...
Vi har Kara. Hon är i säkerhet.
Du skulle inte ha kommit tillbaka. Du får aldrig skada min familj igen.
-Hej. -Hej.
Andrea sa att nödstoppen aldrig fixades-
-för all byråkrati i styrelsen.
Men...?
Sen Luthor Corp började hjälpa oss har styrelsen en ny medlem. Lex.
Han kan ha pressat de andra ledamöterna att strunta i buggen-
-för att hålla kvar folk i VR som permanenta prenumeranter.
Vi kan inte bevisa det.
-Nåt måstes göras. -Här är 500 användare.
De har använt vår VR nonstop i över 48 timmar.
-Ingen har hört av sig om dem. -De kan ändå vara fast.
Kan du hjälpa mig att ringa ett par hundra samtal?
Bra jobbat i dag. Henshaw sitter isolerad.
-Bra. Hur mår Kara? -Hon skriver en artikel på CatCo.
Hon vill att jag påminner dig om att du köper dumplings i kväll.
Typiskt syrran.
Jag känner igen den minen. Är det nåt du grubblar på?
Jag bara...
Jag vet inte. Allt känns så bra.
Men det känns som att jag har glömt nåt.
Som när man undrar om man låste dörren.
Men jag vet ändå att jag gör det jag är ämnad att göra.
Jag har mitt team och min familj. Allting känns så...
Rätt?
Du räddade din familj, DEO och invånarna i National City i dag.
Känslan du har svårt för att beskriva kallas för lycka.
Kom så går vi firar. Brainy bjuder.
Du har rätt. Nu firar vi.
Tack, president Lincoln.
Ursäkta för den styggelsen. Om han kunde sin historia-
-så skulle han veta att han hör hemma i publiken och inte på scenen.
Har vi John Wilkes Booth i lokalen?
Bu!
Vadå? Var inte det roligt?
Tillbaka till showen. Vem står på tur?
-Jag ser en systerkryptonier. -Skål för Supergirl!
-Tyst! -Förlåt, jag blev så exalterad.
Sist i kön. Inga fler Britney Spears- låtar om livet är dig kärt.
Jag ordnar drinkar.
-Lycklig? -Lyckligare än nånsin.
Jag förstår. Ursäkta att jag störde.
Hundra samtal till hundra användare som inte är instängda.
Jag kanske bara var konspiratorisk.
-Har Alex hört av sig? -Jag messade men fick inget svar.
Hon kanske behöver vara ensam.
Många behöver en axel att gråta mot även om de inte medger det.
Du borde åka till henne.
Jag jobbar vidare medan du tittar till henne.
Jag känner nån på NSA som kanske kan hjälpa oss.
-Åk till kvinnan du älskar. -Tack.
Det är ju min favoritgäst. Får jag bjuda på en runda?
Varför inte?
Det är ju min favoritgäst. Får jag bjuda på en runda, Supergirl?
Ja, för tusan.
Hej, Supergirl!
Hej. Vilken snygg uniform.
Svart. Det är jättehäftigt.
-Ursäkta, vad pratar du om? -Jag älskar det här stället.
Men drinkarna är aldrig tillräckligt kalla.
-Hur kan du...? -Jag vill fly från verkligheten.
-Inte dricka undermåliga drinkar. -Är det här inte verkligt?
Skulle drinkarna vara gratis då?
-Hur mår du? -Det här är omöjligt.
Du verkar bugga. Jag hämtar hjälp.
-Supergirl. Mår du bra? -Varför finns det två av oss?
Det kan vara kryptonitförgiftning. Ska vi åka tillbaka till DEO?
Vi borde gå till sjukavdelningen.
Det här är inte verkligt. Jag måste ut härifrån. Jag måste ut.
Det var konstigt.
Kelly: Mår du bra? Jag kommer över.
Jag längtar.
-Alex? Mår du bra? -J'onn?
Psi attackerar staden och får alla att tvivla på verkligheten.
-Hon har väl inte påverkat dig? -Nej, jag mår bra.
Jag är på väg.
Hallå?
Alex?
Vad är det för fel på linserna? Vill du komma ut?
Okej, älskling... Det är dags att vakna.
Ingen fara. Jag kommer in och hämtar dig.
Vissa skurkar tänker sig inte för.
-Alex. -Kelly? Mår du bra?
Jag visste inte om du ville ut. Din nödstopp fungerar inte.
Buggen Bates utnyttjade har inte fixats, så du kan vara påverkad.
Du måste avbryta simuleringen så förklarar jag mer.
-Avbryta simuleringen? -Lämna den virtuella verkligheten.
Jag kan inte göra det åt dig. Du måste göra det själv.
Herregud...
-Psi har hjärntvättat henne. -Jag tar henne till sjukavdelningen.
Nej, du måste avbryta. Det här är inte verkligt.
-Hon attackerades av Psi. -Det där hände aldrig.
Märker du inte att du får allt du vill här?
Det pågår ett bankrån och polisen hinner inte fram i tid.
Jag måste ta hand om det. J'onn och Brainy tar hand om dig.
Följ med.
Avbryt simuleringen.
Lugn, Kelly. Är du säker på att nödstoppen felar?
Jag vet inte, så jag ringde jag. Alex linser är röda.
Jag lyckas inte väcka henne. Adrenalinet bet inte ens på henne.
-Direktkontakt i VR, så? -Jag försökte.
Det dök inte upp nån nödstopp och hon vägrade lyssna på mig.
Innan hon gick in så sörjde hon.
Hon kanske lät sig påverkas av AI:n och fick ett lindrigt sammanbrott.
Jag har sett det hos andra patienter men har alltid lyckats väcka dem.
Vi måste tänka igenom det här.
Hon verkade helt vilse där inne.
Då måste vi chocka ut henne.
Vi måste övertala Alex genom att visa henne nåt som inte kan förklaras-
-men heller inte bortförklaras.
Kanske Alex själv.
Hoppas det funkar.
Tack, Supergirl. De valde fel bank att råna.
Apropå dåliga val. Du kan fortfarande få ordning på livet.
Hej, Alex.
-Hur vet du vad jag heter? -För att jag är du.
Och du känner det.
-Men hur? -Jag tänker visa nåt du måste få se.
Snälla, lyssna på henne.
-Vad behöver jag se? -Att det här inte är verkligt.
-Supergirl! Är allt som det ska? -Kom och se sanningen du undviker.
-Polisen kan ta över nu. -Supergirl, låt oss hjälpa dig.
Är du rädd för verkligheten?
Jag minns det här stället.
Jag apterade bomben. Det är Cadmus anläggning där jag såg pappa senast.
Det är Jeremiah. Vi måste konfrontera honom den här gången.
Nu får han förklara varför han aldrig kom tillbaka.
-Bort från henne, Supergirl! -Hon är en hamnskiftare!
-Nej. -Jag vet en annan väg.
Där är han.
Pappa?
Du behövde så se sanningen i verkligheten.
Där vi inte är en superhjälte och aldrig kunde ha räddat honom.
Vi hoppades att han skulle återvända eller att vi skulle hitta honom.
Det var därför du blev Supergirl. Hon står för hoppet.
Nu när pappa är död så kommer det aldrig att hända.
Även om vi vore Supergirl så skulle det inte ha förändrat nåt.
Hans liv styrdes av valen han gjorde. Inte våra.
Men det kommer att bli bra för i den verkliga världen-
-så finns det andra som älskar oss och hjälper oss att förändras.
Till skillnad från här, där alla bara försöker stänga in oss.
Lyssna inte på henne!
Du ger oss inget annat val.
Alex. Gå bort från henne. Hon är farlig.
Låt henne inte manipulera dig.
Det här är ditt hem. Du ska vara med oss, inte med henne.
Den där saken måste förintas.
Om du inte gör det, så gör vi det.
Inte i min verklighet.
Avbryt simuleringen.
Nej, vänta.
Hur vet jag att det här inte är VR?
Vi bråkade i morse och har inte blivit sams än.
Din pappa är död och du är ledsen, men det kommer att bli bra.
Jag vet... Jag vet det nu.
Jag älskar dig.
-Tack för att du inte ger upp. -Det gör jag aldrig.
Jag är hemskt ledsen. Jag var så elak.
Jag stötte bort J'onn, Kara och dig.
Jag har varit arg på pappa så länge.
Han övergav Kara och mig och hörde aldrig av sig.
Trots att jag blev sårad så hoppades jag att han skulle komma tillbaka.
Sen fick jag höra att han är död och bara...
Jag blev så arg på alla.
Men i själva verket...
...så var jag arg på mig själv.
För att jag inte kunde rädda honom.
Det kändes...så hopplöst.
Du är inte hopplös. Du är en kämpe.
-Vad är det? -Det är mycket vi inte vet om VR.
Det fanns fler som var fast där inne.
En kvinna som hette Bonnie och en kille som hette Derek.
Jag tror att de också var fast.
Om det fanns tre av oss, så kan det finnas ännu fler.
Jag ska undersöka det.
Men först måste vi till Midvale.
Ja, det måste vi.
Lex Luthor kom till Madrid för att diskutera Obsidian Platinum.
-Kaxiga jävel. -Förbeställningstrycket är enormt.
337 av 403 användare är VR-nördar utan Luthor-koppling.
Bra jobbat, Arnie.
Och resten?
Otillgängliga. IP:n finns i National City.
Vem finns där?
Allihop.
Tack, Kelly. Skönt att Alex klarade sig.
Gemma Cooper är inte tillgänglig men om ni...
Jag vill ha en analys av nödstoppen och en ny kod som fixar den.
Vi går inte vidare förrän det har gjorts.
Javisst, ms Rojas.
Lex Luthor... Vad håller du på med?
Jeremiah var en kärleksfull och omtänksam man.
Det gjorde honom till en fin partner, fin vän och fin pappa.
Han var modig och ömsint.
Han kunde göra livet ljusare och muntra upp den som kände sig nere.
Trots alla vändningar i Jeremiahs liv-
-så var välviljan, omtanken och kärleken äkta.
-Förlåt för det jag sa. -Det spelar ingen roll.
Du är här nu.
Text: Magnus Öberg www.sdimedia.com