-Detta har hänt... -Min käresta dog i frontlinjen.
-Jag fick nästan se Alex dö. -Ge mig amuletten.
Kan du översätta inskriptionen?
Jag fick veta ett namn av Rip Roar. Leviathan.
Det är lättare att utnyttja Supergirl om hon litar på mig.
-Malefic är i Phantom Zone. -Visst trivs du här?
Du är ur balans i dag, Supergirl.
Jag kan säga detsamma om dig.
Förivra dig inte.
Jag måste vara redo.
Vi vet inte när Leviathan slår till eller vad de är ute efter.
Ovetskapen gör mig orolig och när jag är orolig vill jag slå saker.
-Vi har mött okända faror förr. -Jag har onda föraningar.
Alex och DEO jagar redan Leviathan. Är det inget annat som stör dig?
Jag var rädd för hur Lena skulle reagera på att jag är Supergirl.
Jag var rädd att jag skulle förstöra vår vänskap.
Hemska tanke. Att få se William förlora sin vän berörde en öm punkt.
J'onn? J'onn!
Du kan komma fram nu.
Ge mig amuletten.
Glöm det.
Jag har ett intrikat säkerhetssystem. Jag vet allt om Leviathan.
Ingen vet allt om Leviathan. Leviathan är översinnligt.
-Jag är inte rädd. -Du kommer att bli det.
Hon är borta. Jag har ökat bostadens säkerhetsnivå.
Rätt som vanligt, ms Luthor. Leviathan vill ha amuletten.
Men varför trotsa dem för nåt som saknar värde?
Amuletten var speciell för mamma. Vill de ha den, så är den användbar.
Lex trodde att Superman gömde alla vapen som kan skada honom.
Han visste inte var, men kan ha rätt.
Jag tror att det perfekta vapnet för "Projekt Non Nocere" har gömts där.
-Leviathan hjälper mig att hitta det. -Underskatta inte faran.
Ställ in invigningen av parken. De kan ge sig på dig.
Låt dem komma. Supergirl räddar mig.
-Berätta vad som hände. -Alex borde leta efter Leviathan.
Och Rip Roar. Brainy gör det, så sluta byta ämne.
-Jag fick en ny vision av Malefic. -En till? Har du haft flera?
I går under den mentala attacken. Det är som att han finns omkring mig.
Vi skickade honom till Phantom Zone.
Enda förklaringen är om visionerna grundas i mina skuldkänslor.
Vi var tvungna att isolera Malefic. Han är för farlig för att hållas här.
Men det känns som att jag svek honom.
Det är tredje gången jag har förvisat honom.
Din bror gjorde sina egna val. Klandra inte dig själv.
-Du verkar lida av känslotrauman. -Kelly kanske kan hjälpa dig.
Hon är inte hjälpen jag behöver. Jag löser det på marsianskt vis.
Var är amuletten?
-Vi kom inte åt den. -Det var ett enkelt uppdrag.
Det vore lätt mot andra människor men hon är en Luthor.
-Hur länge har jag skyddat planeten? -Sen första början.
Sen vårt skepp i asteroidstorlek utplånade dinosaurierna.
Sen kom människorna och blev ett gissel för planeten.
I eoner tyglade vi dem, men nu skövlar de jorden som aldrig förr.
Jag gav dig chansen att tjäna vårt syfte, men du misslyckades.
Misslyckades hon, Rama Khan? Eller gjorde du det?
Du kan gå, Margot.
Belöning istället för bestraffning är inte den rätta lösningen.
-De kallas ju snöflingegenerationen. -Betyder det att de smälter?
Både du och jag vill stoppa människor som inte respekterar planeten.
Jag är villig att hjälpa till. Världen utvecklas snabbare än nånsin.
Vi måste ligga ett steg före. De gamla sätten fungerar inte.
-Översvämningar fungerar alltid. -Avstå från råstyrka, Rama Khan.
Låt mig testa min nya teknik.
Vår äldste lät mig ta hand om planeten av en anledning.
Vill man få nåt gjort så får man göra det själv.
Tack för att ni kom den här vackra dagen.
De här stigarna har alltid skingrat mina tankar.
Det gläder mig att L-Corp får hjälpa er att bevara markerna.
Du har nåt som tillhör mig.
-Vad var det? -Leviathan.
Tacka gudarna för selfie-kulturen.
Tack vare behovet att sprida allt har vi en tydlig bild på angriparen.
Och jag har sett honom förr. Minns ni Antiokia, 526 e.Kr.?
Den åttonde största jordbävningen i mänsklighetens historia.
Skönt att ha dig tillbaka. Enligt myten orsakade han den.
Vetenskapsmän hävdade så klart att orsakerna var naturliga-
-men de hade ironiskt nog fel och skräckspridarna hade rätt.
Källor placerar honom vid flertalet historiska katastrofer.
Pompeji, Gula flodens översvämning år 1887 och cyklonen Bhola.
Även vid syndafloden på Noas tid sågs jordbändaren.
-Sa du "jordbändaren"? -Han kan ju manipulera jorden.
Pompeji och syndafloden? Är han tusentals år gammal?
En utomjording med krafter och livslängd vi aldrig sett förr.
Självklart sågs han som en myt.
Trots katastroferna har han lurat världen att han inte existerar.
Ordet "Leviathan" dyker upp sex gånger i den hebreiska bibeln-
-men aldrig i historisk eller vetenskaplig litteratur.
Hur besegrar vi en utomjording med krafter vi inte vet hur vi bekämpar?
Min bror vigde sitt liv åt att bekämpa utomjordingar.
Hans mindre vapen beslagtogs och de farligaste förstörde Superman.
Många av Lex vapen finns i Ensamhetens fästning.
En plats Superman skapade där vi förvarar allt som skadar oss.
Om du åker dit så får du en lista på alla vapen Lex nånsin byggde.
Du kan väl följa med? Vi vet inte vilka sorters vapen vi råkar på.
Brainy och jag stannar här och letar efter Rip Roar och jordbändaren.
Det bästa vapnet är kunskap så skicka allt du hittar i databasen.
Redo för en åktur?
-Är det så klokt att jag följer med? -Varför inte?
-En Luthor i Ensamhetens fästning? -Du behöver bara en varm jacka.
Fader. Så här vilse var jag när jag dödade Manchester Black.
Du kom till mig då och hjälpte mig att finna mig själv.
Jag behöver din hjälp nu.
J'onn, min son.
Far... Så skönt att se dig.
Jag är hemskt ledsen.
Nu vet jag vad jag gjorde och det var oförlåtligt.
När jag raderade Malefic ur ditt minne begick jag den största synden.
Nej, J'onn. Det var jag som misslyckades.
Du lindrade bara din faders lidande.
Jag tvingade dig och tar fullt ansvar för det.
Men det är väl inte därför jag är här?
Nej. Jag behöver rådfråga dig.
Malefic gav sig på min familj och historien återupprepade sig.
För att skydda dem skickade jag Mal till Phantom Zone.
Jag försöker gå vidare men det känns som att han är här.
Det är för att han är det. Din bror är här.
-Du menar i mitt sinne. -Nej.
Han är här i staden.
Nånting?
Jag åkte till platsen för attacken och tog jordprover.
Jag söker även efter jordbändarens seismiska signatur. Inget än.
Jordbändaren?
Det är Rip Roar. Vi har hittat honom.
-Han rör sig inte. -Har de dödat honom? Varför?
Backa.
-Hur gick det? Är du skadad? -Jag är intakt.
-Du är människa. Är du skadad? -Jag tror inte det.
Men jag är rasande. De använde Rip Roar som lockbete.
Och nu har vi inget att gå på.
Vi har en bit av Rip Roars pansar. Vi borde studera den omedelbart.
-Mår du bra? -Ingen fara.
Du fick ett otäckt sår.
Så där. Perfekt som vanligt.
Byråchef Danvers.
-Det här är makalöst. -Det är Krypton på jorden.
-Inkräktare. Inkräktare. -Vad händer?
-Luthor-DNA upptäckt. Åtgärdar. -Nej, nej, nej.
Luthor, släpp din kryptonitring och portalklocka genast.
-Jag har inget sånt. -Släpp vapnen genast.
Annars attackerar fästningen om tio sekunder.
-Hon är obeväpnad! -Tio...nio...åtta...
-Jag fixar det. -...sju...sex...
...fem...fyra...tre...två...
Åtgärderna inställda.
Förlåt. Jag visste inte att Superman vidtog så extrema åtgärder.
Om Lex kände till den här platsen så skulle han döda för att nå den.
-Men du är inte Lex. -Du är inte din kusin.
Vi håller inte på som de där bråkstakarna.
Malefic är i National City och behöver din hjälp.
Min hjälp? Om det du säger stämmer så är alla jag älskar i fara.
Din bror kan inte skada dem. Han sitter fängslad.
-Fängslad? Av vem? -Det får du ta reda på själv.
Far... Du måste hjälpa mig. Hur hittar jag honom?
Du måste fatta ett beslut. Förvisa din bror en gång för alla.
Eller rädda hans själ.
Men det finns bara ett sätt för dig att nå fram till Malefic.
Det kräver att du lägger ditt liv i hans händer.
Kelly? Vad gör du här?
Brainy messade Nia att ni var med om en explosion, så jag skyndade hit.
Du behöver inte... Du behöver inte oroa dig.
Nej, gör inte så. Gråt inte.
Om du gråter så börjar jag gråta och du vet att jag hatar det.
-Du borde ha ringt. -Det borde jag. Förlåt.
Jag gör det nästa gång. Jag lovar.
-Vad gör du? -Jag måste jobba.
Du höll på att sprängas i bitar och har lindrig hjärnskakning.
Du får inte jobba förrän du är helt återställd.
Okej.
-Vi är snart vid databasen. -Bara fästningen inte attackerar mig.
-Tack för att du räddade mig. -Att rädda varandra är vår grej.
Men det brukade vara jag som fick rädda dig.
Jag trodde att jag skyddade en skör och sårbar vän.
Minns du flygkraschen i Kazania då jag desperat försökte rädda dig.
Jag visste inte att min vän kunde flyga själv.
-Förlåt för att det blev så. -Rätt imponerande.
Du räddade mig utan att jag förstod. Du är en bra skådespelare.
Att ha berättat sanningen är en sån lättnad-
-och nu kan vi vara ärliga med allt det där bakom oss.
-Det tycker jag med. -Den här vägen.
-Är du nöjd nu? -Nej, de finns ingenstans på jorden.
Trots dina krafter har du inte hittat amuletten och du har tappat bort dem.
Jag tar hand om det.
Rama Khan. Vi är på samma sida. Låt mig hjälpa dig.
Dina krafter har hållit ordning genom tiderna, men världen förändras.
Människorna har stora nätverk som sprider data med ljusets hastighet.
Min teknik är verktyget vi behöver. De befinner sig utom ditt räckhåll.
De är utom mitt räckhåll.
Om jag inte känner Supergirls eller Luthors närvaro på jorden-
-så innebär det...
De är på den enda platsen på jorden som inte är från jorden.
Är det där en kvantumprocessor? Jag visste inte att de existerade.
Jag tror att det är det.
Jag heter Kara Zor-El och söker data om utomjordiska jordbändare.
Den enda i databasen kommer från Kryptons systerplanet Jarhanpur.
Planeten gick under i ett inbördeskrig men fem ledare flydde.
En av ledarna kan bända jorden med viljekraft.
-Hur stoppar vi honom? -Vapen i förrådet kan skada honom.
De tros försvaga kryptonier och skapades av Lex Luthor.
Det är allt vi behöver veta. Då går vi till vapenförrådet.
Finns det fler av dem så behöver vi ett stort vapen.
Vi borde varna Brainy. Kan jag få göra det?
Jag har aldrig använt en kvantumprocessor, så det vore kul.
Färdigt. Nu går vi.
Enda chansen du har att rädda din bror-
-är genom att sänka din mentala sköld.
Öppna ditt psyke för honom som en blomma. Helt sårbar.
Med tillgång till dina minnen och tankar får han se din sanning.
Om jag sammanlänkas med Malefic så kan han förgifta mitt psyke.
Hur vågar jag göra det när han redan vill mörda mig-
-och döda alla jag älskar?
Då får du hämta projektorn och isolera honom i Phantom Zone.
-Bestraffa honom igen? -Jag är ledsen, min son.
Under min livstid stod jag inför samma prövning.
Borde jag försöka förenas med Malefic och riskera-
-att mitt folk, min familj och jag själv blir utplånade-
-av hans destruktiva krafter?
Eller borde jag låsa in honom där han inte kan skada andra?
Jag fattade ett omöjligt beslut.
Det handlar inte om rätt eller fel, utan om friden i ens hjärta.
Nåt jag aldrig fick.
Faderns synder hemsöker sonen.
Fatta ditt eget beslut och låt H'ronmeer visa vägen till din bror.
Oavsett vad du beslutar dig för så älskar jag dig för det.
Precis som jag älskade dig och Malefic för längesen.
Vilket litet vapen.
Lex ville kunna gömma det under en av sina peruker.
Vi letar efter nåt som skulle kunna skada kryptonier.
Det verkar finnas många som gör det. Vad är det här?
Det där är Myriad. Min familj skapade den.
-Rapporteringen om Myriad var hemsk. -Och verkligheten var ännu värre.
Faster Astra och hennes man gjorde människorna till hjärndöda zombies.
Om jag fick förstöra ett vapen här så vore det just det där.
Det här kan duga. En ljudkanon.
Den skjuter en koncentrerad, högfrekvent ljudstråle.
Den kanske kan destabilisera Rama Khan-
-tills vi har satt på honom kraftdämpningsbojorna.
Den skapades av ondo men kanske kan göra nåt gott.
Bevisen pekar på förändringar i czarnianernas evolutionsprocess.
Väteatomer synonyma med thanagarianska atomer? Gode Gud!
Det är så uppenbart.
Min dämpare. Javisst.
Jag är mindre dämpad.
Spektakulärt och i sanning absolut.
Du store...!
Tisdag, croissant och pilates betyder...
Leviathans högkvarter ligger i National City.
Jag sa att jag ville jobba igen-
-men det här är så mycket bättre.
Jag tycker verkligen om att bli omhändertagen.
Jag är så van vid att hantera sånt här själv.
Men att vara med dig känns som hemma.
Vad är det?
När Nia messade att du var skadad gick luften ur mig.
Jag hade inte fått nåt mess från dig så jag befarade det värsta.
Jag har redan upplevt det värsta och har varit skräckslagen förr.
Förra veckan var jag rädd att förlora dig.
Sen gav du mig hjälmen och var så underbar och uppspelt.
Jag övervann rädslorna och övertalade mig själv att jag kunde hantera dem.
Men så stark är jag inte. Jag vill inte att du ändrar på dig-
-eller att du inte ska vara den otroligt modiga kvinna du är.
Vad försöker du säga?
Jag kan inte...
Leviathan.
Jag tror jag vet var de finns. Vi måste åka genast.
Gå. Snälla, gör det.
-Är det här? -Leviathan lyckas hålla sig dolda.
Men inte för mig.
Du ska veta att efter explosionen-
-så har mitt psykes periferiseende utvidgats.
Jag har perfekt syn i vrån ur varje metaforiska öga.
Jag såg underliga märken på Rip Roars rustning.
De bildade en symbol som går att finna i historieböckerna.
Den dyker upp vid katastrofer och förödande händelser.
En symbol som kopplas till Leviathan och varje tisdag före pilates.
Jag köper te och croissant på ett fik härintill.
Vi får bara hoppas att du har rätt.
Vi är ute efter mer information så ta det bara kallt.
Jag valde fiket för att det ligger nära National Citys asfaltsjö.
En historisk plats med hemska utbrott.
Trots svavellukten förstärker energin mina hjärnfunktioner.
Leviathan har valt den här platsen för samma urgamla energier. Beskåda.
-Samma symbol finns på huset. -Imponerande.
Mer än imponerande.
Väldigt imponerande.
Kamouflage. Vi måste häva det med nåt som liknar skaparen.
Nåt urgammalt. Som dammet från asfaltssjön med veridiansk strålning.
Omfördelar kraften och...
Tryck inte än.
Om hissen leder dit vi tror så behöver vi Supergirls hjälp.
Supergirl, vi har hittat Leviathan.
Skicka koordinaterna så kommer vi.
Dags att sticka.
-Är det där...? -Ja. Stanna här och fixa vapnet.
Trodde du att du kunde gömma dig? Jag är urgammal.
Jag är jorden. Vad är du?
Jag är bara sur för att du inte knackade.
Jag förstår inte. Bevisen ledde hit.
Nu vet vi att mina säkerhetsåtgärder fungerar.
Vi sticker.
Jag sa ju att jag är jorden!
Jorden... Fästningen är inte från jorden.
-Jag undrar hur du hittade oss. -Jag kunde inte spåra er.
-Då visste jag var ni gömde er. -Jag tror att du har glömt en sak.
Det här är mitt hus. Det är till min fördel.
Välkommen till Krypton, gamling.
Glömde du mig?
Du överlever mig inte igen.
Lena? Lena!
Lena!
Varför har du Myriad?
Du avslöjade mig.
Jag har den för att jag utnyttjar dig som du utnyttjade mig.
Jag har aldrig utnyttjat dig.
Minns du när du äntligen berättade att du är Supergirl?
Du grät stora krokodiltårar.
Jag grät äkta tårar. Bittra tårar, flera veckor före det.
Va? Jag trodde...
-Hur länge har du vetat? -Från dagen då jag dödade min bror.
Du dödade inte Lex. Jag gjorde det.
Jag såg honom falla.
Men såg du honom landa? Såg du honom dö?
-Det var ingen vacker syn. -Det är omöjligt.
Allt är möjligt för en Luthor.
Lex använde sin portalklocka och jag visste vart han tog vägen.
Till stugan från vår barndom så jag väntade på honom där.
Jag hade laddat pistolen och kände tyngden av den i händerna.
Varje cell i mig gjorde motstånd men jag visste vad som måste göras.
Med Lex vid liv skulle världen inte få nån trygghet.
Så jag tvingade mig själv att klämma åt avtryckaren.
Jag sköt min egen bror i bröstet.
Det sista han sa till mig var att jag hade varit en idiot.
Att min bästa vän och alla mina vänner hade ljugit för mig.
Med sitt sista andetag sa han att du är Supergirl.
Jag ville aldrig förödmjuka dig.
När jag flyttade hit svor jag att aldrig lita på nån annan igen.
Men du bröt ner mitt försvar med din värme och öppenhet.
Du fick mig att lita på andra igen så mot bättre vetande gjorde jag det.
Samtidigt som jag berättade om min svaga punkt. Förräderi.
Jag anförtrodde dig hur alla i mitt liv har förrått mig.
Om hur ont det gjorde när nån man älskar ljuger och förråder en.
Jag förklarade det för dig om och om igen.
Jag bönföll dig att inte svika mig och få mig att framstå som en idiot.
Du lovade att aldrig ljuga för mig och att aldrig såra mig.
Ändå fanns det inte nån ärlighet i vår vänskap.
-Det är inte sant. -Jag dödade min bror för din skull!
Inser du inte vad du har gjort?!
Varför kom du inte till mig så att jag fick förklara?
Förklara? Jaså?
Om du hatar mig, så kunde du ha avslöjat mig på Pulitzerfesten.
-Varför låtsas du vara min vän? -Du ska få erfara det jag erfor.
Känna som jag kände.
Jag förstår att du är ledsen och arg. Och du har rätt.
Det här kan vara mitt livs största misstag. Men snälla, Lena...
Ta inte Myriad. Låt inte mitt misstag få dig att göra nåt hemskt.
-Du är en god människa. -Du avgör inte vad jag är igen.
Inkräktare. Inkräktare.
Har du programmerat säkerhetssystemet att attackera mig?
Jag riggade det till knappen jag håller i.
Tänker du försöka döda mig?
Nej, Supergirl. Jag tänker inte döda dig.
Jag är ingen skurk.
Du borde inte ha behandlat mig som en.
Har du kommit för att avsluta det du inledde?
Det har jag.
Men jag skickar inte tillbaka dig till Phantom Zone, broder.
Jag levde flera livstider där.
Livstider av ingenting.
Ingen luft, ingen tid, ingen syn, ingen lukt.
Inget förutom mitt hjärta som stannat mellan två hjärtslag.
En outhärdlig väntan som aldrig tar slut.
Ett andetag man aldrig får släppa ut.
-Ska jag skicka dig dit? -Du får göra det om du vill.
Jag kom med den som en fredsgåva för att visa dig-
-att jag menar allvar när jag säger att jag bara söker försoning.
Lögnare!
Nej... Jag önskar att jag kunde ha fått ut dig ur grottan som barn.
Och hittat nåt sätt att visa dig...
...att du är min bror och att jag älskade dig.
Du älskade mig inte. Du skämdes för mig.
Du gömde mig och förvisade mig som ett monster.
Vi var rädda för dig. Vi var alla rädda för dig.
Jag var rädd för dig.
Men vi hade fel.
Jag skändade min heder när jag raderade dig ur våra minnen.
Men jag gjorde det av ren kärlek och nu när jag minns allt-
-så står jag inte ut med smärtan. Så, broder...
Jag ber om förlåtelse...
...genom att utsätta mig för en sammanlänkning.
-Blicka in i mitt psyke, broder. -Är det så lätt?
Överlämnar du dig åt mig?
Jag kommer att blicka in med glädje.
Precis innan jag dödar dig!
Jag sätter villigt allt på spel för att du ska få se min sanning-
-mitt hjärta, min själ och mitt psyke.
Jag såg.
Hej.
-Jag skulle... -Jag vet.
Du har varit med om outhärdligt lidande.
Du förlorade din käresta och jag kan inte ens förställa mig-
-hur det är att förlora nån man älskar på det sättet.
Men du är så stark-
-att jag inte insåg att du fortfarande lider.
Förlåt för att jag inte tog mer hänsyn till det. Lyssna bara.
När du träffade mig var jag en halv människa.
Jag led fortfarande av mina egna sår och du hjälpte mig att läka.
Från sår, till ärr, till bara minnen.
Det är det jag vill hjälpa dig med.
Jag vill hjälpa dig att läka.
Jag vill vara med dig och ta itu med dina rädslor tillsammans.
-Jag vill hjälpa dig att läka. -Tänk om det inte går.
-Jag vet att det går. -Hur då?
För att du läkte mig.
Jag menar allvar när jag säger att du känns som hemma.
Du känns också som hemma.
Text: Magnus Öberg www.sdimedia.com