När jag var barn var min planet Krypton döende.
Jag sändes till jorden för att skydda min kusin.
Men min kapsel slogs ur kurs och när jag väl kom fram-
- hade min kusin redan växt upp och blivit Stålmannen.
Jag dolde vem jag var, tills en dag-
- när en olycka tvingade mig att avslöja mina krafter.
För de flesta är jag reporter på CatCo Worldwide Media.
Men i hemlighet jobbar jag med min syster för DEO-
- för att skydda min stad mot utomjordingar och andra som vill ont.
Jag är Supergirl.
Tidigare i "Supergirl" och "The Flash":
- Mor. Far. - Vi har äntligen hittat dig.
- Återvänd till Daxam med oss. - Kryptoniern har förgiftat dig.
Jag vill inte vara er prins. Åk härifrån och kom aldrig tillbaka.
- Jag förtjänar bättre än lögner. - Du har rätt. Jag har ljugit.
Jag kan inte. Det är slut.
Jag ska rädda dig.
- Förlåt att jag ljög. - Jag förlåter dig.
Vad är det som luktar så...? Är det rårakor?
Nej, nej, nej! Jag försöker göra frukost på sängen åt dig.
Jag kör på full romantik och du förstör.
Vad gulligt. Men du kan inte stå emellan mig och...
Bacon! Och bröd och... Är det där ett pocherat ägg?
- Kan du pochera? - Jag hittade instruktioner.
Böcker innehåller bättre information än YouTube.
- Hallå. Du har förändrats. - Jaså?
Ja! Jag är imponerad.
Eftersom du kunde förlåta mig-
- borde väl jag kunna fylla hela ditt liv med glädje.
Och... Ja, och kaffe, för det är klart.
Det finns en bra sak med att inte jobba på CatCo.
Mer tid med dig.
Hört nåt från dina föräldrar?
Nej, de kretsar bara runt där uppe.
Är de helikopterföräldrar då?
Senaste nytt från Midtown Park. En våldsam utomjording anfaller civila.
- Laserögonlapp. Den var ny. - Plikten kallar.
Ska jag följa med? Vi kan ta fast honom tillsammans.
- Visst. - Jag ska bara byta om...
Typiskt! Jag har mina grejer på DEO.
- Du är fruktansvärt snabb. - Jag fixar det här.
Då börjar jag med tvätten.
J'onn? Det behöver städas upp en utomjording i gång tre.
Fru president.
Jag såg att Supergirl tog hand om en fientlig utomjording i dag.
Ja. Ännu en enskild händelse. Allt är under kontroll.
Var det därför ni ringde?
Jag vill ha en uppdatering om skeppet från Daxam.
Det tycks kretsa lågt just nu.
Ingen kommunikation eller aktivitet på flera dagar.
Men enligt Mon-El, daxamiten vi samarbetar med...
...kan de vara farliga. - Jag var rädd för det.
- Hur ska vi hantera situationen? - Om vi tar till åtgärder...
...är risken att vi hamnar i en stor intergalaktisk konflikt.
Jag håller med.
Jag vet att Supergirl vad inblandad i en kortvarig strid med skeppet.
Jag vill att ni undviker det hädanefter.
Med all respekt, om de utgör ett hot blir vi tvungna...
Vi måste tänka till.
Vi samlar mer information. Tills dess, ta det säkra före det osäkra.
- Jag förstår. - Jag hör av mig.
- Var yoga så hemskt som du trodde? - Ja.
Du spelar i en egen liga, Danvers.
Titta på oss. Nu är vi det där paret.
Med yogamattor och flörtigt tjafsande.
- Jag vet. Det är perfekt. - Emily?
Hej. Är du tillbaka i stan?
Ja, bara den här veckan. Jag bor på Baldwin.
Jaha, okej.
Hej, jag heter Alex.
- Det här är min flickvän Alex. - Emily. Trevligt.
- Vi har varit ihop. - Jaså?
- Det var många år sen. - Ja.
- Vi borde träffas nån gång. - Visst, absolut. Nån gång.
Jag ska gå. Ni ska få fortsätta med det ni höll på med.
- Men det var kul att ses. - Detsamma.
- Trevligt att träffas. - Detsamma.
- I kväll, då? - Vadå?
- Hon vill ju träffas. - Nej. Kom, nu går vi.
Ser du inte hur avslappnat jag hanterar det här?
Kom igen.
Emily. Vill du äta middag med oss i kväll?
Ja, visst.
Jag har samma mejladress. Meddela bara tid och plats.
Det där var väl inte så farligt?
Minns du utomjordingen från i morse?
Med den laserskjutande ögonlappen? Ja, vagt.
Han var inte vem som helst.
Han tillhör en ras prisjägare som heter amalaker.
Ursäkta, sa du "prisjägare"?
Ja. När DEO grep din nya monokulära bästis hittade de den här.
- Det där är ju jag! - Vad är det?
Interplanetär kommunikation.
Den kommer åt nåt slags utomjordiskt darknet för alla skumma rymdaffärer.
Finns det nåt meddelande?
Namn: Supergirl. Kryptons sista dotter.
Plats: National City, USA, planeten jorden.
300 quartzkronor vid uppvisande av dödsbevis.
Nån har satt ett pris på ditt huvud.
- Hur mycket är 300 quartzkronor? - Mycket. Man kan köpa en planet.
En planet i ett fint område?
Eller i ett mer hipstrigt område på uppåtgående?
För den belöningen kommer varenda mördare i universum att komma hit.
Det är lugnt. Jag tar hand om dem.
Nej, vänta. Det är inte så att jag tvivlar på dig.
Men att slåss mot en massa interstellära prisjägare-
- är inget bra sätt att skydda stan på.
Alex har rätt. Du får gömma dig tills vi hittar den skyldiga.
Vill ni att jag ska gömma mig?
Ibland är det strategiskt nödvändigt.
När du ändå frågar tycker jag också att du ska gömma dig.
Jag har förlorat dig en gång och vill inte göra det igen.
Det vore inte särskilt aptitligt.
- Vilken kulinarisk formulering. - Jag lagar mat.
Jag tänker inte gömma mig. Jag är flickan av stål.
Jag viker mig inte för nån.
Ingen av oss kan stoppa dig.
Men snälla. Som människor som bryr oss om dig-
- ge oss ett dygn för att lösa det här.
Okej, då. Jag ligger lågt i 24 timmar.
Agent Schott. Försök hitta fler såna där grejer.
Vi kanske kan stoppa prisjägarna innan de slår till.
Agent Danvers. Sök i databaserna efter andra arter på nätverket.
Absolut. Jag har planer, men jag ställer in dem.
Nej! Ställ inte in nåt för att söka i databaser.
- Det är ju absurt. - De söker inte igenom sig själva.
Jo, om jag skriver ett program för det.
Jag tog precis på mig mer jobb, eller hur? Okej.
Vi sticker.
Mon-El?
- Håll koll på henne. - Det ska jag.
Jag måste bara göra en sak först.
Är det så här kungligheter behandlas på den här planeten?
Mor. Far.
Vi blev glada över ditt meddelande.
Mon-El? Kan jag få en öl?
Jag jobbar inte. Kolla med Rhonda.
- Arbetar du här? Som en tjänare? - Jag är mixolog.
Det är ett konstnärligt yrke inom beredandet av alkoholhaltiga drycker.
Det är väldigt hedervärt.
Jag kan inte tänka mig att nån i det här kyffet sysslar med nåt viktigt.
Vad trevligt.
Jag vill inte tro på det, men jag vet att det var ni.
- Vadå? - Ni har satt ett pris på Karas huvud.
Trodde ni verkligen att det skulle få mig att resa tillbaka med er?
Du har utvecklat en livlig fantasi här.
Jaså? Vilka fler vill se henne död och äger 300 quartzkronor?
Verkar hon vara en person som lider brist på fiender?
Jag försäkrar dig om att vi inte är inblandade.
- Varför är ni kvar på jorden, då? - Vi hoppas att du ska ändra dig.
Vet du hur länge vi har letat efter dig?
Flera år. Vi har bett till gudarna för minsta tecken på att du levde.
Jag trodde att vi var förlorade. Den sista generationen av daxamiter.
Vore det inte för din mors styrka hade vi dukat under för förtvivlan.
När du var liten...
...brukade du klamra dig fast vid mitt ben varje gång jag skulle gå.
Jag fick skala av dig-
-som en spinkig liten magnet.
Jag blev ledsen varje gång.
Innan vi hörde ditt rop på hjälp trodde jag att vi hade förlorat dig.
Och nu... Nu dör jag hellre än lämnar jorden utan dig.
Du måste förstå att det enda vi vill är att du ska följa med hem.
Vi vill inte skada din vän.
Vi är dina föräldrar.
När du kallar, kommer vi.
Även till platser vi inte tycker om.
- Hon kanske inte hittar parkering. - Hon betalar alltid för service.
- Vill du försöka sms:a? - Det har gått 45 minuter.
Hon har nog ett skäl.
- Det gör inget, Alex. - Nej...
Jag har dåligt samvete. Jag vet att du inte ville göra det här...
Nej. Det var omtänksamt av dig.
- Men Emily... - Vadå?
När vi gjorde slut sa hon en del saker som sårade mig ganska djupt.
Vi var ihop i fem år. Det var mitt längsta förhållande.
Så när hon sa att jag inte förtjänade att vara lycklig-
-tänkte jag att hon kanske hade rätt.
Nej. Det hade hon inte. Det var fruktansvärt elakt sagt.
- Det spelar ingen roll längre. - Jo, det gör det.
- Kan vi bara gå härifrån? - Absolut.
Notan, tack.
- Jag hatar det här. - Spelet?
Nej, jag älskar spelet. Jag hatar att vara fast inomhus!
- Titta! Jag fixar det på nolltid. - Nej! J'onn förbjöd dig att gå ut.
- Du ska inte få se på nyheterna. - Jag är tillbaka innan nästa tur.
National City behöver Supergirl.
Bra att du är här, Mon-El. Inte bara för dina krafter.
Du kanske kan stå emellan henne och superdräkten.
- Ja. - Var har du varit?
- Jag har förhört ett par vittnen. - Vilka?
Mina föräldrar.
Tror du att de har gjort det här?
De nekade, men jag är inte så säker.
De borde träffa min pappa. De skulle bli vänner.
Enligt vad du har sagt, så tror jag nog det.
Jag vet inte vad som hände där.
Hur är det?
Jag kan inte röra mig. Nej, jag menar allvar.
Akta dig!
- Vad håller du på med? - Jag vet inte! Det är inte jag!
Förlåt! Jag kan inte kontrollera min kropp.
- Förlåt! - Jag förtjänade det.
Nån verkar kontrollera honom.
- Den fungerar! - Vad fungerar?
Den här ska larma så fort en annan likadan apparat är i närheten.
Det betyder att det finns en prisjägare i närheten.
- Kan du kontrollera det? - Nej!
- Det bara kryper i hela kroppen. - Okej...
Det är inte bra. Du måste härifrån. Jag är alldeles för farlig.
- Koncentrera dig. Försök stå emot. - Jag kan inte!
Ånej. Jag är hemskt ledsen.
Jag med.
Jag kan inte stå emot.
Släpp honom.
Annars målar jag om trottoaren.
- Vänta! Det är jag! - Förlåt!
Läskiga snubben här tog över Mon-Els hjärna-
-för att få honom att döda Supergirl.
- Ohyfsat. - Vem vill se mig död?
Han vet. Man ser att han vet.
Jag är den mäktigaste telepatikern i det alkoriska systemet.
Jag vet mer än ni kan föreställa er.
Men inte skillnaden mellan en pistol och en häftapparat.
Ni får aldrig ut nåt ur mig.
Ni människor är för moraliska för att göra det som krävs.
Ge mig en skiftnyckel, Winn.
Alex. Ta det lugnt.
Försök, bara.
Det var daxamiterna!
Drottning Rhea gjorde det.
Ett tag trodde jag nästan på dem.
- Du är inte säker. - Vi löser det här.
Hur då? De tror att om du försvinner, så kommer jag att följa med dem hem.
Vi måste hämnas. Om vi slår tillbaka-
- kan vi tvinga dem att släppa det här och lämna jorden.
Lite hämnd sitter ju oftast fint-
- men de har ett ogenomträngligt krigsskepp.
- Du kan hitta en väg in, Winn. - Nej.
Det kanske jag visst kan.
Vi kan inte ta oss an deras skepp över huvud taget.
Jag har order från president Marsdin.
Om vi anfaller dem riskerar vi ett intergalaktiskt krig.
Jag inväntar instruktioner. Tills dess ska vi bara skydda Supergirl.
Emily.
- Det var Alex, va? - Ja.
Jag ville träffa dig och prata lite med dig om...
- Är det om middagen... - Varför kom du inte?
Jag borde ha kommit, men...
Det rev upp för mycket smärtsamma minnen.
Maggie, då?
Allt det där du sa till henne, var inte det smärtsamt?
Hon förtjänade det.
Hon la fem år av sitt liv på dig och du svek henne.
Svek jag henne?
Har hon sagt det? Hon var otrogen mot mig.
Förlåt. Jag visste inte det.
Jag borde inte ha sagt nåt.
Ärligt talat vill jag bara glömma bort allt.
Förlåt. Jag ska gå.
Jag har funderat på en lösning på vårt problem.
Jag med. Det finns bara en sak vi kan göra.
- Prata med din mamma. - Fly för livet. Va?
Det finns en planet som jag hörde talas om när jag var liten.
Den har vatten och en gul sol. Allt vi behöver för att överleva.
Mina föräldrar skulle inte hitta oss. Vi skulle vara tillsammans, trygga.
Jag läser en pjäs just nu. "Romeo och Julia"?
Ja, jag har hört talas om den.
Det finns en scen precis i slutet där jag är nu-
- där de planerar att rymma och leva lyckliga i alla sina dagar.
Det skulle kunna vara vi.
Ja, men både Julia och Romeo dör i slutet.
- Det var helt oväntat. Wow. - Och nej.
Vi ska inte åka till din hemliga planet. Supergirl flyr inte från nåt.
Jag vet. Det är en av dina mest irriterande egenskaper.
- Tack. - Varsågod.
Mina föräldrar ger aldrig upp. De vill döda dig och få hem mig.
- De får alltid som de vill. - Därför måste vi prata med din mamma.
- J'onn sa att vi inte fick. - Nej, det sa han inte.
Han sa att vi inte får anfalla dem. Vi kan ändå prata med henne.
Du kan få henne att inse att hon vill att du ska bli lycklig.
Då inser hon att du hör hemma här på jorden.
Din mamma kan förändras. Vi får bara prata med henne.
- Folk förändras inte. - Jodå. Du gjorde ju det.
Du har blivit fantastisk och osjälvisk.
- Ge henne en chans. - Tycker du att jag är fantastisk?
Nej. Det sa jag bara för att du skulle lyssna.
Ja.
Okej, jag kontaktar väl skeppet, då.
Det är värt ett försök.
Krypton på jorden?
Jag som tyckte att vår förra mötesplats var vidrig.
Den här platsen är helig för mig och min kusin.
Det var den enda platsen som kändes värdig er, ers majestät.
Ni kryptonier har aldrig varit några bra värdar.
Vi vet att det var du. En av prisjägarna avslöjade dig.
Jag vet att du älskar mig, mor. Du tror att du vill mitt bästa.
Förstår du inte att jag är lycklig här på jorden med Kara?
Dra in prispengarna.
Då kanske vi kan bygga upp vår relation.
Jag är din mor. Du dikterar inte villkoren för vår relation.
Er son har hittat ett hem här. Vänner, ett liv... Han är lycklig.
Ta inte ifrån honom det.
Jag vet att våra planeter har haft sina meningsskiljaktigheter.
Det gör det ännu viktigare att vi kämpar för att sluta fred.
När Mon-El landade här förstod vi inte alls varandra.
Men vi lyckades hitta varandra tack vare godheten inom oss.
Den kommer nånstans ifrån. Ni har godhet inom er.
Försök förstå att det rätta är att låta honom stanna här.
Vilken relation du än tror dig ha byggt med min son-
-under den här tiden är en lögn.
- Hur mår du? - Jag mår inte så...
Jag borde har gjort det här själv.
- Varifrån kommer kryptoniten? - Din planets lik regnade ner på vår.
Nej, nej!
Jag har färdats genom stjärnorna på jakt efter min son.
Du ska inte stå i vägen för mig nu. Din familj väntar på dig.
Nej! Vänta! Jag följer med.
Mon-El. Nej, du får inte.
Jag följer med till Daxam och blir prins igen.
Jag gör allt, bara du slutar göra henne illa.
Lovar du? Inga trick? Inget motstånd?
Jag lovar.
Jag är ledsen, Kara. Det här är enda sättet.
- Så länge du är säker. - Åk inte.
Det ordnar sig. Det blir bra.
Jag är obeskrivligt glad att se dig här, min son.
Gå och fräscha till dig medan vi förbereder för avfärd.
Dra in prispengarna nu.
Så där.
Det var du. Du utfärdade kontraktet.
Jag gjorde det som krävdes för att få tillbaka min son.
Vad är det som är så viktigt?
- Jag har träffat Emily. - Varför då?
Jag ville prata med henne när jag såg hur ledsen du blev.
- Jag tänkte försvara dig. - Det är inte ditt ansvar, Alex.
Du hade aldrig tänkt berätta att du var otrogen mot henne, va?
Det var länge sen. Jag gjorde nåt fruktansvärt.
Jag mår dåligt. Måste vi dra upp det nu?
- Så att jag kan må ännu sämre? - Nej.
Det här handlar inte om att du var otrogen.
Alla gör dumma saker.
Men du litar inte tillräckligt mycket på mig för att säga sanningen.
- Jag ville det. - Hör här.
Jag har tänkt mycket på det här.
Du har ett mönster. Du håller saker inom dig.
Du dolde sanningen om Emily och fick henne att framstå som den elaka.
Innan dess berättade du inte sanningen om vad som hände-
- när du kom ut för dina föräldrar och hur illa de tog det.
Du vill inte prata om dig själv.
Jag tror att när dina föräldrar inte accepterade dig som du var...
...så slutade du att lita på dem som står dig närmast.
Och det kan jag verkligen förstå.
Men du behöver inte skydda dig själv när du är med mig.
Jag dömer dig inte för sånt som har hänt förut.
Jag vill hjälpa dig att läka.
Tycker du inte att jag är en dålig person?
Nej. Jag har alltid trott att du var perfekt.
Det är skönt att se att du också har problem.
Tack.
Ursäkta.
Det är Kara.
Hej... Vad är det som har hänt?
Lugn, lugn. Är du oskadd? Okej, jag är på väg.
Kara är skadad. Det har hänt Mon-El nåt. Jag måste till DEO. Vi hörs.
Förlåt.
Var är hon?
- Vad gjorde hon? - Hon hade kryptonit.
Du måste till en gul sollampa...
Nej. Rhea tänkte döda mig och Mon-El offrade sig för att rädda mig.
- Nu måste vi rädda honom. - Det får du inte.
- Jag mår bra. - Det är inte det.
Vi har strikta order att inte anfalla dem. Tyvärr.
Det gäller Mon-Els liv.
Jag kan inte gå emot presidentens order.
Det är lätt att låta känslorna styra, men det finns regler.
Det är inte jag som bestämmer just nu.
Jag vet vad Mon-El betyder för dig, men det är farligt.
Jag måste rädda honom. Jag vet att du förstår.
När deras skepp åker iväg är han borta för alltid.
Han gjorde ett val. Han är med sitt folk nu, Kara.
Mon-El valde inte frivilligt. Om vi väntar på presidentens order-
- kan Mon-El vara ljusår borta. Vi måste göra det här nu.
Jag övertalade honom till det här.
Jag ville försöka tala förnuft med hans mamma. Det är mitt fel.
Snälla J'onn. Jag klarar inte av att mista honom.
Du ska veta att Kara Zor-El är i trygghet.
Med tiden kommer du att förstå att det var rätt att åka hem.
Jag vet vad som är rätt.
Om jag inte följde med hade mor dödat mitt livs kärlek.
Ditt liv kommer alltid att vara Rheas ansvar.
Du hör hemma med ditt folk. De behöver dig.
Om ni gör det här för folket måste saker och ting förändras.
En dag blir jag kung och jag vill bli en annan sorts kung.
Varför inte börja direkt?
Varför inte bygga upp ett bättre rike?
Och behandla folket rättvist.
Vi avskaffar rangordningen och låter alla göra sin röst hörd.
- Det är absurt. - Varför?
Varför är det absurt? Vi har chansen att börja om, far.
Varför ska vi återskapa samma trasiga system igen?
För att folket behöver det!
Överlevde vi undergången genom att låta alla säga sitt?
Vårt kungahus hade makten i tusen år-
- för att folket behöver vårt ledarskap.
Vår ätt skulle ha fallit. Bygg upp den med mig, far. Snälla.
Det räcker!
Det tar oss fyra år att komma till Daxam.
Om du får sitta av den tiden i en cell-
- kanske du blir kvitt dina förvirrade tankar.
Far!
- Motorerna är klara om fem minuter. - Tack.
Äntligen får vi komma bort från jordens gift.
Du kanske minns att du brände skiten ur den här grejen på Slavmånen-
- men efter lite kärlek och tålamod är den fullt fungerande igen.
Det här är bara en. Vi behöver väl en till?
Nej, portalen fungerar mer som en stråle.
Så om man bara har exakt rätt koordinater, så behövs bara en port?
Ja. En port och en felfri beräkning av skeppets koordinater-
- när det slungas genom rymden samtidigt som jorden snurrar...
- ...runt 1600 kilometer i timmen. - Och om vi räknar fel?
Då skickas du ut i rymdens vakuum.
Hoppas att vi inte räknar fel.
För att komma åt Mon-El måste vi distrahera drottningen.
Okej. Satelliterna fångar upp jonmotoraktivitet.
- Daxamiterna är på väg att åka. - Vi måste sticka nu.
- Kryptoniten, då? - Jag har en idé.
Jonmotorerna är klara och navigationssystemet är inställt.
Ta oss härifrån.
Du vet visst inte när du ska släppa taget.
Jag tänkte säga detsamma.
Rond två.
- Winn? - Tack gode Gud. Jag är inte i rymden.
- Du är i rymden. - Ja, jag vet.
Men jag svävar inte runt och dör. Jag ska rädda dig. Hej!
- Du är lite kort för en stormtrooper. - Du såg "Star Wars".
Kryptoniten...
Den verkar inte på mig.
Sesam, öppna dig.
Härligt. Vi sticker innan larmet går.
Jag är långt före dig. Jag har hackat säkerhetssystemet.
Hallå där. Ser ni oss?
- Perfekt. Visa tronsalen, Winn. - Absolut.
Är portalen programmerad till skeppet?
Ja, men... Kara!
Gör slut på honom!
Är det du den här gången?
Är det svar på frågan?
Rhea!
Mor kommer att döda henne. Vi måste hjälpa dem.
- Vi vill bara ena vår familj! - Det vill vi också.
Du pratar om förändring, kryptonier. Men du har aldrig förändrats.
Du tar det du vill ha utan en tanke på vår värld!
Kara!
- Det räcker! - Vad gör du?
Han har gjort sitt val.
Jag ser nu att det här är din familj.
- Du kom efter mig. - Det gör jag alltid.
Krypton har tagit allt från mig och nu tar du min son.
Jag är glad att ni båda lever.
Men det här är sista gången vi ses.
Jag hoppas att ni kan förstå mig en dag.
Vi är klara, Alex.
Fint att se dig.
- Hur gick det? - Bra. Tack för att du tvingade mig.
Pratade ni om mig där på slutet?
Ja. Hon sa att jag hade tur som har dig.
Hon har rätt.
Nu sticker vi.
Anföll ni daxamiternas skepp, direktören?
Ja, hur visste ni det?
Jag har mina källor. Ni fick order.
- Jag är besviken. - Jag förstår.
En utomjording som befann sig under vårt beskydd och hade amnesti-
- blev bortrövad och vi var hans enda hopp.
Tänk om ni inte hade vunnit?
Det är mitt jobb att se till att vi gör det.
Jag kan ta konsekvenserna av beslutet.
Direktör J'onzz, jag meddelar er när jag vet vilka konsekvenserna blir.
Har skeppet lämnat jordens omloppsbana?
- Ja. - Det var allt.
Jag vill bara ha de här... Vad är det?
Ingenting, jag bara...
Jag trodde verkligen inte att jag skulle få se dig igen.
Inte jag heller.
Men inte länge. Jag kunde ju inte låta det hända.
Så klart.
Förlåt att jag tvingade dig att prata med din mamma.
Jag borde ha lyssnat på dig. Jag hade fel.
Du tror att människor kan förändras och ger dem chansen att göra det.
Min far förändrades.
Han förstod att jag var lycklig här på jorden.
Han förstod vad jag ville och lät mig stanna kvar.
Du hade rätt i att vara hoppfull.
Alla borde vara lite mer som du.
- Mer optimistiska och modiga. - Jag tycker att du var ganska modig.
Nej, jag gjorde bara det som du hade gjort.
Det var jätteläskigt.
Men du gör det varenda dag. Jag förstår det inte.
Du får det att se så enkelt ut att man inte tror att det är svårt.
Men det är svårt.
Du offrar mycket för andra människor.
Jag vet att jag börjar låta tjatig nu-
-men jag beundrar dig.
Jag kommer aldrig att glömma att du offrade dig för mig.
- Vi räddade varandra i dag. - Ja.
Som Romeo och Julia.
Du måste läsa klart den. Kan du göra det, är du snäll?
- Ja, hur slutar den? - Läs ut den.
Han är verkligen borta.
Han fattade sitt beslut, Rhea.
På Daxam värderar vi lycka högt.
Han skulle aldrig ha blivit lycklig med oss.
Du och jag var så välsynkade förr i tiden.
Dagen då vi gifte oss...
...lovade vi att alltid stå vid varandras sida.
Vi såg ut över våra närmaste-
- och lovade att vara äktenskapet troget-
- men framför allt att vara familjen trogen.
Du förstörde det i dag.
Jag står fortfarande vid din sida.
- Vi kommer ta oss vidare. - Nej.
Det kommer vi inte.
Du svek mig, min älskade.
Jag är inte klar med den här världen.
Text: Hanna Måhl Åsberg www.sdimedia.com