Mogu li vas nešto pitati?
Ne mogu obećati da ću odgovoriti.
Tačno, to je upravo ono što sam i mislio.
Zar vam je dopušteno da pričate tokom puta?
Mislio sam da možda postoje pravila.
Recimo to ovako,
samo nekolicina njih može proći celi put bez da izgovori reč.
Ljudi su preplavljeni čudnom i iznenadnom potrebom
da se ispovede putem.
I većina toga, ne može se smatrati
od velikog retoričkog kvaliteta
ali nastavite radosno,
samo ne verujte da ćete mi reći nešto
što već ranije nisam čuo.
Pokušaću da podelim moju priču
u pet nasumice odabranih incidenata
tokom 12-togodišnjeg perioda.
Stojim ovde držeći tu dizalicu
koja ne radi.
Imate li dizalicu koju mogu pozajmiti?
Ne, žao mi je.
Ne? - Ne.
To je čudno, mislila sam da svi imaju dizalicu.
Ja ne.
Možda biste mogli pogledati moj auto?
Ali ne moram pogledati vaš auto.
Problem sa vašom dizalicom je taj, da je slomljena.
Ovde.
Dakle, šta bi osoba kao ja trebala da uradi?
Pretpostavljam
da bi se mogao odvesti do Sonijeve radionice
i pozvati pomoć na putu.
To je nekih, 8 km odavde.
Kakva je to vrsta radionice?
To je... to je.. "Soni je kovač", jedna vrlo dobra.
Kovač.
Možda taj Soni može da popravi dizalicu?
Morate o tome razgovarati sa Sonijem.
Možda bih vas mogla privoleti da me odvezete tamo?
Molim vas.
Ups! To je bila greška.
Greška?
Moj ulazak u auto sa vama.
Ono što majke inače govore,
da se ne seda u auto sa strancima?
Dakle...
Ne bih znao što bi vaša majka rekla o tome.
Možda ste vi serijski ubica.
Oprostite, ali pomalo ličite na jednog.
Želite li da vas odvezem nazad do vašeg automobila?
Ne, ne. Mogu se brinuti za sebe.
Oprostite, uvređeni ste
što sam vas nazvala serijskim ubicom?
Ne.
To mi nije apsolutno od nikakve važnosti.
Možda je to samo zbog kombija.
Jedan od onih od kojih očekujete da posluži za otmicu
ili korištenje za prevoz leševa.
Ali da ste zaista serijski ubica
pretpostavljam da bi najjednostavnija stvar bila samo
zakopati moje telo tamo kod onog drveća
ali morali biste upamtiti da me zakopate 2 m duboko,
tako da lisice ne bi mogle da iskopaju moj grob.
Šta da uradim?
Šta da uradim da vas sprečim da se izvučete sa tim?
Naravno, mogla bih
uzeti dizalicu i zviznuti vas njome.
Takva dizalica može naneti podosta štete,
ne mislite li?
Nisam medicinski islednik.
Učinila bi priličnu štetu.
Ne zaboravite ovo. Srećno sa Sonijem.
Bi li bilo previše tražiti od vas da me povezete natrag?
Je li taj Soni toliko brz kao što kažete?
Siguran sam da je Soni savršeno sposoban da vas odveze
natrag do vašeg auta..
Kao što sam vam već rekla, ne volim
da se vozim sa strancima.
Ja sam stranac kao što je to i Soni.
Fino ćemo se vratiti zajedno.
Ja ću popričati sa Sonijem, potrajaće trenutak.
Soni.
Zdravo, Džek.
Kako ide?
Radio sam na Milerovom traktoru
ali ova gđa je bila stvarno uporna.
Nemoj da mi kažeš.
Velika greška.
Razlog zašto se serijske ubice mogu slobodno kretati zemljom,
je taj da nema povezanosti između njih
i njihovih žrtava.
Dakle, upravo ste učinili veliku grešku
dopustivši da nas Soni vidi zajedno.
Znate...
iskreno, imam važnijih stvari
da radim u životu
nego da gubim vreme na ovo.
Vi... vi ste rekli da je on stvarno dobar.
Da, pa, siguran sam da je Soni samo
bio ometen vašim prokletim brbljanjem.
Sad moram krenuti, imam sastanak.
Sastanak, kakav sastanak?
To nije vaša prokleta stvar, zar ne?
Nećete me valjda samo ostaviti ovde.
Zapravo, da, to je upravo ono što sam mislio.
Siguran sam da postoji još koji serijski ubica koji će vam stati
i odvesti vas do Sonija.
Osim ako ne odluči da vas pre toga ubije.
Čak i ako vas preklinjem da me odvezete natrag?
Samo još ovaj put?
Lepo vas molim.
Znate, povlačim sve
izrečeno ranije o onom da ličite na serijskog ubicu.
Ne, ne, ne, nemate vi karakter
za tu vrstu stvari.
Preveliki ste mlakonja da ubijete bilo koga.
Oh, dragi, vi ste opasan čovek
sredili ste je dizalicom, zar ne?
Iskreno, čuo sam za više ubistava
nego što mogu izbrojati.
I usput, šta taj smešni čovek
ima sa svim tim?
To je Glen Guld
jedan od najvećih pijanista našeg vremena.
On predstavlja umetnost.
Dakle, udariti dizalicom
jednu doduše nepodnošljivu gđu, velika je umetnost.
Je li to i ovo što sam ja uradio?
Dragi gdine Verdž, molim vas da mi pružite priliku
da rasvetlim priču o dizalici.
Stare katedrale često kriju uzvišen rad
u mračnim uglovima vidljiv jedino Bogu
ili bilo kome ko oseća poziv,
velikog arhitekta iza svega.
Isto važi i za ubistvo.
Kad pominjem katedrale,
to su pre svega gotske građevine kojima se divimo.
Ovde su elegantni, šiljasti lukovi koji su zamenili ranije
više primitivne zaobljene lukove.
Umetnost inženjeringa prvenstveno je vezana za statiku,
tako da stvari ostanu uspravne usprkos
različitim silama koje utiču na zgradu.
Na taj način, tačkasti luk stvorio je mogućnost gradnje
mnogo većih i svetlijih zdanja
ali najvažnije od svega, sa manje korištenja materijala.
Ja često kažem da materijal odrađuje posao.
Drugim rečima, on kao da poseduje vlastitu volju
i sledeći ga, rezultat će biti
najisplativiji.
Dakle, materijal je dizalica
i skočila je u lice gđe svojevoljno.
Umetnost je više stvari.
Vrlo povoljno i neobično,
u gomili loših opravdanja.
Ali sve to nema nikakvog značenja
osim ako niste inženjer.
Ja jesam inženjer.
Moja majka je mislila da je postati inženjer
više održivi finansijski izbor
ali moj stvarno veliki san je bio da postanem arhitekt.
Upravo pre gđe i dizalice,
kupio sam građevinsku parcelu
i od tad sam vlastiti programer.
Zbog znatnog nasledstva,
niko me nije mogao zadržati
od mojih ličnih planova za izgradnju svoje kuće.
Inženjer ili arhitekt,
ono što ja vidim je pacijent sa OCD-om u punom procvatu.
Ordnungszwang Džek,
da iskoristim dobru nemačku reč.
Da, možda, u svakom slučaju istina je
da sam patio od kompulzija kao dete.
Bio sam potpuno histeričan oko čišćenja
i nikad nisam mogao napustiti sobu koja nije bila
savršeno uredna i čista.
Standard koji je bilo teško održavati
u zamrzivaču.
Zamrzivač?
Zamrzivač na aveniji Prospekt.
Znak je oduvek bio oštećen,
tako da niko nije znao kako se ulica zapravo zvala.
Kupovao sam pice od bivšeg vlasnika
zamrzivača.
Tvrdio je da je to jako puno,
ali naravno da nikad nisam uspevao da ih prodam
tako da je sve postalo previše za mene.
Pojeo sam samo jednu od tih usranih pica.
Pica, pica!
I onda, tamo su bila vrata u drugu sobu,
koja nikad nisam uspeo da otvorim.
Jebeni neurotičar sa opsesivnim prisilama
i patetičan san o nečem većem.
A šta je sa policijom?
Pretpostavljam da su počeli da dolaze često.
Ne, nazovite to srećom ako hoćete.
Pokušao sam da sakrijem njen auto...
ali zbog moje velike smetenosti
još uvek možete da ga vidite na glavnom putu.
Znate, moje neshvatanje gde sam parkirao auto
bio je udar genijalnosti.
Vidite, mali potok definiše državnu granicu
i lokalna policija, po definiciji
ne može da vidi preko državnih linija.
To nije njihova jurisdikcija.
Zato nisam imao nikakvih pitanja od policije.
I uostalom, čak i ne znam je li im Soni
rekao za mene.
Sastali smo se par puta posle toga
ali nikad nismo razgovarali o tome.
Pričekajte.
Zdravo.
Ko ste vi?
Policija.
Zar se nešto dogodilo?
Oh, ne, ne, ne,
srećom se ništa takvo nije dogodilo.
Koliko razumem, vi obično
kupujete u Karlsonovom supermarketu.
Zašto? Zar se nešto dogodilo kod Karlsona?
Ne, međutim želimo da sprečimo
da se nešto loše ne dogodi preduzećima u blizini
poput Karlsonovog supermarketa.
Da, mogu li... mogu li, mogu li ući unutra?
Volela bih da vidim policijsku značku.
Ja isto.
Nažalost, to će danas
predstavljati mali problem.
Sad..
mogu da kažem prema vašem izrazu
da mislite da je loša stvar
da ja nemam moju policijsku značku na sebi.
Tačno.
Ovde sam da vam kažem da je to
da je to, dobra stvar...
za ministarstvo policije
i ne mislim da vas pritom lažem, u redu?
Takođe ispada da je to dobra stvar za mene,
na ličnom nivou. Da.
Vidite moja... moja značka
je, na popravci.
Da, ona je, na popravci.
Oni... oni je glancaju i...
dodaju neke uobičajene citate na nju.
Promovisan sam.
U redu. - Tačno.
Dakle vi ste sad...
Sad... šta ste sad?
Kao, koji je vaš, koji je vaš čin sad?
Nismo slobodni da pričamo o tome.
To se smatra tajnom informacijom.
Međutim, mislim da je to sigurno da kažem,
to je značajan...
skok u karijeri.
Mogu li sad... - Ne.
Ne bez značke.
Bravo, bravo, bravo, to je izvrsno.
To je upravo onakav odgovor kakav volimo da vidimo.
Rekli ste ne, to mi je ulepšalo dan. - Tačno.
Naravno, svi uvek pričaju o bezbednosti
ali šta... šta zapravo neko radi u vezi toga?
Ne, to je sasvim tačan odgovor.
Da, to je u potpunosti tačan odgovor.
Naravno da nikad nećete pustiti nekog u kuću
samo zato što kaže, "Oh, ja sam policajac."
Ne. Ne, ne, ne. Ne radite to.
Ne.
Vi čekajte dok vam ne pokažu odgovaraju...
Značku. - Da. Značku.
Da. - To je tačno. Da.
Mogu li vam, postaviti...
jedno lično pitanje?
Kad ste zapravo
izgubili vašeg, supruga?
Prošlo je gotovo 6 meseci
od kad je moj suprug preminuo..
Gde idete s ovim?
Oh, samo sam mislio o vašoj...
vašoj penziji, da.
Kladim se da samo jednim pozivom jednom od mojih kolega
dole u sedištu, mogao bih vam srediti,
znatno povećanje vaše penzije.
Kladim se da bih mogao, mogao bih duplirati
ono što trenutno primate.
Pričekajte trenutak.
Mogli biste mi duplirali penziju
sa policijskog odseka zivkajući ljude?
Uh, oprostite mi,
malo sam vam prevario.
Zapravo, kako stvari stoje,
ja nisam, ja nisam policajac.
Šta?
Ja sam agent osiguranja, gđo.
Cela priča koju sam vam ispričao o značci
to je nešto što se od nas traži da uradimo
od vlasti, to je za statističku
svrhu ili tako nešto.
Zdravo, Glen. - Zdravo, Kler.
Ovo je moj prijatelj Glen. - Glen. Da, sjajan momak.
Poznajete li Glena? - Da, naravno.
Čujte, jeste li zainteresovani
za to, to povećanje novca?
Samo ako ga možete duplirati.
Neće vam uzeti više od par minuta vašeg vremena.
U redu, čujte, možete ući.
Ova prokleta vrata zapinju.
Mislim, šta je najgore što se može dogoditi,
ako već tvrdite da mi možete povećati penziju.
Prokletstvo.
Nešto nije u redu?
To je tako ponižavajuće.
Znate li kako je to biti prisiljen, stajati napolju
izložen, čitavo vreme
biti stavljen u takvu situaciju,
ne znam zašto.
Čujte, žao mi je, ja.. ja sam samo...
Znaš li koliko je to ponižavajuće?
Konstantno sam stavljan u tu situaciju.
To jednostavno nije pošteno.
Ne. - Mislite li da je to pošteno?
Ne. - Ne.
Želite li da vam donesem šoljicu čaja?
Ne, ne, ne. Ne brinite zbog toga.
Sranje.
Sranje. Ah, sranje. Sranje.
Gde dođavola mislite da ste krenuli?
Oh, ne. Oh, ne.
Evo.
Stavite ovo ispod glave.
Žao mi je.
Toliko mi je žao.
Šta mogu uraditi da ispravim to?
Šta mogu uraditi?
Kako vam mogu pomoći?
Šta da uradim da ispravim stvar?
Pričajte sa mnom? - Pričaj...
Ne možete pričati? U redu. - Ne mogu.
Pričekajte trenutak.
Imam nešto drugo što mislim da će vam se više svideti.
Volite li krofne?
Imam ovde...
Evo ga.
Da, kamilica.
To je dobro za vas.
Isuse Hri..
Ubica sa OCD-om.
Gotovo je smešno
ali kako nesrećno za tebe, Džek.
I povrh toga, kompulzija za čišćenjem.
Sranje.
Molim vas izađite iz auta, gdine.
Imate li nešto protiv da pregledam kombi, gdine?
Ispao bih loš ako bih rekao ne. - U redu, otvorite, molim.
U redu.
Žao mi je, gdine, ali desila se manja provala
niže u ulici maločas.
Voleo bih da vam postavim par pitanja
u vezi onog što ste možda videli ili čuli, da?
Glen je rekao da ste posetili Kler.
Oprostite, spomenuli ste nešto u vezi provale?
Dakle...
Nažalost, mislim da imate
puno ozbiljniji problem.
Kler, nestala je.
Ker Miler je nestala?
Da, ja sam bio, sedeo sam tamo
zadnja dva sata u svom kombiju čekajući na nju.
Tačno.
Vidite, kontaktirao sam Kler
zato jer, njen preminuli suprug je bio moj dobar prijatelj.
Radili smo zajedno puno godina
na železnici i ja sam kolekcionar.
Da, ja skupljam.
Skupljam Traks.
Traks? - Stara izdanja Traksa.
To je publikacija u vlasništvu železnice
i Džeri,
znam, slučajno znam za činjenicu
da se takođe pretplatio i da je entuzijast
kao što sam to i ja.
Dakle, Kler je rekla da ide unutra
da vidi može li možda pronaći
koje od starih izdanja za mene.
Nije me pitala da li želim da uđem.
Tačno.
Bolje se osigurati nego zažaliti,
kad se neko neobičan poput mene samo tako pojavi, zar ne?
Da. - Da, da.
Onda sam pokucao par puta ali ona nije odgovorila.
U redu.
Gdine, moram vas zamoliti da ostanete tu gde jeste.
Ja ću samo otići da proverim.
Kler, Ed je.
Možda su vrata otvorena. - Šta?
Ili možda nisu.
Kler, ovde si?
Kler?
Je li ona gore? - Ne, nije gore.
Možda je izašla napolje pozadi.
Mislim da bih primetio to.
To je stvarno, stvarno čudno.
Da mene pitate, rekao bih
da se to mora temeljito istražiti.
Tačno, ali ne pitam vas.
Znate, moram takođe da kažem, da sam čuo
neke zvuke koji su dolazili iz dnevne sobe.
Zvuke? - Da, nekakve zvuke.
Naravno, ne mogu biti siguran
ali zvučalo je pomalo kao...
kao neka vrsta tučnjave.
Tučnjave?
Ne, ne, ne. Morate to odložiti natrag dole, odmah.
Gdine, ta vrsta istrage, to je za policiju, nemojte.
Tačno, tačno.
Gdine, moraću od vas zatražiti da napustite kuću.
Oprostite? - Gdine, odmah!
U redu.
Znate, učiniću tako ali protestvujem.
Osećam kao da bi moja opservacija
mogla biti od koristi u istrazi.
Kao poreski obveznik, neko ko je potpuno svestan
svojih ustavnih prava.
Šta?
Policajče, molim vas da mi dopustite da dovršim.
Ja samo pokušavam da budem od pomoći, u redu?
Imate minut, gdine.
Hteo bih da preporučim jednu stvar,
i to je moje pravo,
da ova soba bude besprekorno pregledana.
Sa lupom ako me shvatate.
Izađite. - Želim vam ugodan dan, policajče.
Izađite, gdine.
Ne čini li se policajac u vašoj priči
izuzetno naivnim?
Je li to glavna stvar?
Ne, ali ovde dolazi, ta glavna stvar.
Jedva čekam.
Velika kiša!
Isprala je dugu stazu mog bekstva.
Ne smatram sebe
odlučnim čovekom predanom veri.
Što je, naravno, totalno luda stvar da se kaže
s obzirom na našu sadašnju situaciju,
ali moram priznati...
iskusio sam kišu, najoštriju koju sam ikada video,
kao neku vrstu blagoslova.
I ubistvo kao neku vrstu oslobođenja.
Osećao sam da imam višeg zaštitnika.
A u stvarnosti ste bili
samo zastrašujuće izopačen sotona.
Ali, jeste li razumeli, ili još bolje, jeste li prihvatili
povezanost sa svojom vlastitom ličnosti?
Jeste li vi sami bili psihopat?
Ja nisam glup.
To je dosta neuobičajeno.
Psihopata nikada ne bi prihvatio
svoju dijagnozu.
Ali ja jesam!
Na primer, phihopatima
nedostaje empatije.
Otišao sam do krajnjih granica da lažiram normalnu empatiju...
da bih se sakrio među masama.
Osmeh.
Oh, da, da, da, da.
Razočaran.
Vrlo, vrlo razočaran.
I trska?
Bio sam vrlo osetljivo dete...
duboko preplašen od igranja.
Na primer, skrivača.
U slučaju skrivanja
uvek sam izabrao da pobegnem na rubu panike
u polje trske da se sakrijem.
Video sam nešto drugo sem preplašenog deteta.
Video sam dete sa još većim tajanstvenim ciljem.
Izbor jurnjave kroz trsku je bio bekstvo
ali takođe i otvoreni poziv za progonitelja,
zbog jasnog puta zbog slomljenih stabljika ostavljenih iza.
Je li postojao element dođi i uhvati me,
u vama kao detetu?
Ili možda, još važnije,
u vama kao osobi?
Zar tamo nije bilo ni najmanjeg zrna razočaranja,
u vezi velike kiše koja je isprala
vaše tragove tako da ne možete biti uhvaćeni?
Više oduševljenje...
kad sam mislio o svim stvarima koje sam uradio u životu.
Bez toga, na bilo koji način, rezultovalo bi kažnjavanjem.
Sviđalo mi se kad bi ljudi iz sela,
izriljali livade svojim ašovima.
Onomad je neko opisao dah livade.
Svi rade u ritmu
izdišu kad zamahuju, i udišu kad povlače
ašove natrag.
Kao da je livada živela svoj vrhunac
u mojoj svesti...
kao da slušam njen dah.
Zaustavite to.
Prestanite.
Prestanite!
Iskustvo me naučilo kako pravilno zadaviti
i dovoljno dugo držati.
Bravo, Džek!
Vi ste sigurno pametni i žilavi...
baš kao i svi drugi kriminalci.
Činjenica je da sam, posle još par ubistava
osetio sam da se moj OCD umanjio
i počeo sam još više da rizikujem.
Ovaj put sam potpuno bio nezadovoljan slikama
tako da sam odlučio da snimim nove.
Sranje. Sranje! Jebeš to!
Sranje!
Pogodilo me kao grom iz vedra neba.
Sranje!
Nisam se mogao odupreti trčanju
za tom malom starom gđom.
To je učinilo moj odvažni plan dovođenja
prvog tela natrag na scenu ubistva,
kako bih snimio neke nadahnute fotografije
mnogo opasnijim.
Sad sam imao telo koje je ozbiljno krvarilo
i još jedno telo u bizarnom, smrznutom položaju u mojim rukama.
Prokletstvo!
Možete li malo bolje pojasniti
zašto je stara gđa morala umreti?
Ne mogu sve to objasniti, ali možda mogu opisati to
kao neku vrstu krvavog besnila
jednog iskusnog lisca u kokošinjcu.
Znate li Blejkovu poemu...
o jagnjetu i tigru?
Blejk mi je vrlo površno poznat,
ali bojim se da neću izbeći sveobuhvatni tutorijal.
Bog je stvorio oboje, jagnje i tigra.
Jagnje predstavlja nevinost
a tigar predstavlja divljaštvo.
Oba dela su savršena i nužna.
Tigar živi od krvi i ubistva,
ubija jagnjad...
i to je takođe umetnikova priroda.
Čitali ste Blejka kao što je đavo Bibliju.
Nakon svega, jadno jagnje nije tražilo da umre
kako bi postao možda još veća umetnost.
Jagnjetu je bio darovan častan život
zauvek u umetnosti, a umetnost je božanska.
Ali još uvek isti crveni kombi. Sad sav krvav.
Nekako bezobzirno, rekao bih,
ako niste hteli da budete otkriveni.
Upravo sam to i sam pomislio...
ali nisam imao snage da promenim to
i pored svega, sve se još uvek odvijalo neverovatno dobro.
Ponekad je najbolji način za skrivanje onaj, da uopšte ne kriješ.
Ali sad, kao što rekoh, OCD je bio u opadanju...
pa sam namerno rizikovao i nisam uklonio krv
ni iz spavaće sobe ni iz auta.
Bilo je zapravo vrlo oslobađajuće stići do te tačke.
Pokazalo se da je mala starica bila samo nesrećni slučaj
koji je dodao veliku dozu humora mojim fotografijama.
I bio sam vrlo zadovoljan ishodom.
Profinjenost.
Gdin Profinjeni? Naravno!
Vaš narcizam ne poznaje granice.
Poslao sam sliku lokalnim novinama
koje se inače razlikuju u svom repertoaru
pišući o nestalim, da ne kažem, ukradenim vrtnim vratima
i tako, mogao sam pomoći sa pričom, znate,
koja malo jače grize.
Za mene ipak, ono što je stvarno senzacionalno u radu
sa fotografijom, nije ona sama
već negativ.
Kad sam imao 10 godina, otkrio sam
da kroz negativ, možete da vidite
pravi unutrašanji demonski kvalitet svetlosti.
Tamno svetlo.
Ali šta je sa pokajanjem, Džek?
Oni sa kojima ja imam posla imaju običaj da se pokaju bilo gde.
Ne kajem se zbog ničega,
bez obzira koliko dugo razgovarali,
ali pomislio sam na nešto sutradan.
Zamislite čoveka kako hoda
ispod uličnih lampi.
Ispod svetla njegova je senka najgušća
ali takođe i najtanja.
I onda kad se počne kretati
njegova senka raste ispred njega.
Senka postaje sve veća i veća
dok se ne istanji i senka iza njega
ispod sledeće lampe opet se pojavljuje
i postaje sve kraća i kraća
dok ne dostigne svoju konačnu gustinu
dok čovek stoji ispod svetla.
Recimo da sam čovek koji stoji
ispod prve lampe, ja,
koji je upravo izvršio ubistvo.
Osećam se snažno i sadržajno.
Počinjem da hodam i senka ispred mene raste sve više
kao i moje zadovoljstvo, ali u isto vreme
bol je na svom putu, predstavljena senkom
iza mene od druge lampe
i na sredini između lampi,
bol postaje toliko velika da nadmašuje moje zadovoljstvo.
I svakim korakom napred zadovoljstvo se raspada
i bol se pojačava iza mene.
Napokon, bol je toliko nepodnošljivo intenzivna
da moram delovati, pa kad dođem do tačke
sa sledećom lampom u zenitu
ponovo ću ubiti.
Znam da želiš da budeš neko poseban, Džek
ali suočimo se, ta ilustracija se može iskoristiti
za svaku zavisničku priču o jadu.
Alkoholičar prazni bocu na vrhuncu,
itd, itd.
Ali šta je sa porodicom?
Razumem da tvoja preokupacija nije ostavila
ni malo mesta za porodicu u tvom životu.
Ne, zašto?
Moglo bi biti, uprkos svemu
da je špekulisanje o tome možda pokrenulo
ono najmanje od ljudskih osećaja.
Na primer, varijacija onoga što bi oni manje pametni od nas
mogli nazvati potrebom.
Potreba? Zato što ja nikad nisam imao porodicu?
Ne, ne mogu da kažem da jesam.
Ali koncept porodice je zapravo inspirisao
jedno od mojih najvećih dela.
U redu, šeširi za sve,
morate sadržati svoj šešir u svakom trenutku.
Hvala vam. - Sigurnosna procedura.
Možemo li da idemo gore, mama?
Naravno da ćemo da idemo gore.
Nasmeši se, mrgude, biće zabavno.
Ne mislim tako.
Zbog tebe smo došli sve do ovamo.
Rekao sam ti da nisam hteo da idem.
Želiš li da vidiš oružje?
Ovo, Džordž, je puška.
Ova puška ima kapacitet da pogodi svoju metu
sa razdaljine od par 100-tina metara.
I ubije krupniju životinju.
Jesi li ubio koju krupniju životinju?
Pa, da, jesam.
Ali to nije nešto čime se ponosim.
Da sam ja ubio koju veću životinju,
bio bih ponosan na to.
Verujem da se ja i ti u tome razlikujemo, Džordži.
Ovo ovde je sačmarica.
Zovu je još i glatkim oružjem.
Nije toliko precizna kao puška
ali je efektivnija
kad je životinja bliže i kreće se.
Možeš je dotaknuti ako želiš.
Mogu li?
Da.
Hoćemo li da idemo da lovimo?
Ne.
Lov je tako neugodna stvar.
Nekada sam često lovio, ali prestao sam.
Zašto?
Da budem iskren, počeo sam da smatram lov neukusnim.
Na primer, da želim da upucam neku od vrana
gore u tom drveću, govorili bi o onom
što je poznato kao odstrel, što jednostavno znači
da želiš odrediti kojim životinjama ćeš dopustiti
da žive u tvojoj šumi.
Vrana nema vrednost kao plen
ali može biti uništena zato jer je viđena kao
pretnja životinjama koje želiš da kultivišeš.
Odstrel, je isto tako neugodna reč.
Ima gomilu etničkog čišćenja u sebi.
Vrlo bolestan i uvrnut čin lova,
koji je ritualiziran
do jednog uznemirujućeg stepena.
Bekstvo, na primer
gde špalir goniča plaši dnevno svetlo
u celoj šumi.
Da ne spominjem trofejnu paradu, prvenstveno praktikovanu
u Evropi, na kraju lova
kao poslednja uvreda,
u kojoj svaka vrsta ima svoje tradicionalno mesto.
Želimo da idemo gore u toranj, mama.
Džordž, čekaj.
Da, idemo gore.
U redu, Džordž, želiš li da pucaš?
Navodim te..
...da potegneš obarač.
Pucaj!
Izvrsno!
Da srušiš životinju te veličine
moraš biti siguran da si pogodio vitalne organe
što znači ovde, u području pluća.
Kao što vidiš, ta je pogođena ovde
u zadnjem delu.
Jedna životinja može preći veliku razdaljinu
sa takvom povredom.
Zato jedan tipično dobar lovac ima
švajs-psa, koji je treniran da prati krvavi trag
tako da možeš pratiti životinju i dovršiti posao.
Švajs, dakle, je reč koju koristimo za krvavi trag.
Čestitke, mladi Džordži, pogodio si životinju.
Dakle, pronašli ste sebi porodicu?
Da, to je takođe način na koji to volim da vidim.
Ali sve je jednostavnije sa životinjama.
Kako to mislite?
Smer je važan.
Uobičajeno će se pojaviti zadnja spreda sa najvećim lanetom
koja sledi zadnju, najmanju.
Tipično biste pucali na jelena
počevši sa zadnjim,
bazirano na činjenici da dve starije životinje mogu preživeti
bez mlađe
dok, ako upucaš majku prvo
i ne središ ostale
pomladak verovatno neće preživeti.
Na taj način, onda pucaš na veće mlado
i onda na majku zadnju.
Ostani dole!
Stani! Džordž!
Džordž!
Moja porodica se kreće u pogrešnom smeru.
Oduvek sam shvatao etnička pravila lova,
vrlo ozbiljno.
U tom trenutku, mislio sam o sebi kao gdinu.
Gdinu, stvarno?
Ili čak gdiu Profinjenom?
Ne! Ne!
Ne!
Čini se da Džordž nema baš neki apetit.
Verovatno bi mu se više svidela pita.
Znaš, kad sam bio dečak, nikad nisam dobio dovoljno pite.
Zašto ne bi učinila kao što sam ti rekao...
i dala najmlađem komadičak pite?
Ako nemaš šta da dodaš po tom pitanju.
To je trebao biti ugodan piknik.
Bio je to dobar dan.
Odličan dan.
Imaš li najdraži broj?
Bilo koji broj?
Svi imaju najdraži broj.
12.
To je izvrstan broj.
Vrlo dobar broj.
Piknik je gotov.
Možete krenuti napred.
Ja ću se pobrinuti za decu.
1.
2.
3.
4.
5.
6.
7.
8.
9.
10.
11.
12.
Švajs.
Tačno.
Očekuješ li da te pohvalim ili ti aplaudiram?
Znaš, rastužuje me
to tvoje osuđivanje, Verdž.
Ne gledaj čin, već delo.
Potpuno značenje trofeja.
Ne. Ne, ne, ne!
Konstantno pokušavaš da me izmanipulišeš.
I to sa decom,
najosjetljivijim predmetom od sviju.
Ja sam takođe osetljiv, Verdž.
Ne mogu da spavam na čaršavu ako ima i najmanji nabor.
Lov, posle svega, metafora je za ljubav.
I to je tvoja slabost, Džek.
Toliko toga se dogodilo tokom ovih dana
nazovimo to znacima na suncu i na mesecu,
koji potvrđuju moju prisutnost za još jedan umetnički rad
i izazivaju moju agresiju.
Prvo, pomračenje.
Onda vulkanska erupcija na planini Sveta Helena
koju mogu da vidim sa moje parcele.
Upravo sam tada odlučio da koristim šindru
što je bilo totalno, totalno pogrešno.
Tako da sam odlučio da promenim materijal.
Božanski materijal.
Ljubav, Džek.
Ljubav je takođe umetnost.
Da ne spominjem intimnost.
Ledeni je uvek udahnuo zadnji dah svojih žrtava.
Džek!
Verdž?
Ovde sam, Džek.
Ne osećam se baš dobro, Verdž.
Imam opor ukus u ustima.
Očekuješ li od mene da ti pokažem put do najbliže krčme?
To je otrov koji počinješ da osećaš.
Pojavljuje se na ovoj dubini.
Bojim se da se moraš navići na to.
Smestio sam mrguda u predsoblje..
i ostavio ga tamo dok ukočenost
ne nestane.
Imao sam plan za malog mrguda.
Šta to znači?
Taj koji je stvarno dobar u taksidermiji
može učiniti da životinje izgledaju živo
menjajući njihove ekspresije i položaj
tako da to postane čitava mala scena.
Otkrio sam dok radim blizu ukočenosti
i pre samog kočenja,
onda mogu manipulisati njihove ekspresije
i položaje čeličnom žicom, iglama, trakom
i stvarima poput toga.
I onda kad se ukoče,
ukloniti sve i imati gotovo
verodostojno ljudsko biće.
I mrgud više nije mrgud.
To je ono što tražiš?
Potpuno verodostojno ljudsko biće?
Bez da postane previše romantično, neko bi mogao da kaže
da upravo to podseća
na neku vrstu žudnje za ljubavlju?
Imao sam romansu.
Odakle štaka ovde, Džek?
Nisi se povredio, zar ne?
Vrlo koristan mali trik ako želiš da izgledaš bezopasno.
U osnovi, ako nosiš neki teret i štaku,
ljudi će dotrčati da pomognu
i onda ih steraš u auto oružjem.
Šta to ima sa ljubavlju?
Zaista sam imao snažne osećaje za ovo,
mnogo jače nego što bi ih jedan psihopata trebao da ima.
Osmeh.
Hej.
Pričaj sa mnom.
Ne mogu.
Mrzim način na koji me gledaš.
Način na koji te gledam?
U redu.
Možeš li mi da kažeš šta ti je trenutno na umu?
Jednostavno ne znam gde sam tebe dobila.
Pokušavaš li da me ostaviš?
Osećam se kao da pokušavaš da me ostaviš.
Neću te ostaviti.
Ovde sam.
Osećaš li to?
Ovde sam, sa druge strane linije.
Prekini na trenutak.
Halo. - Sa kime razgovaram?
Znaš sa kime razgovaraš.
Znaš da te nikad neću ostaviti.
Onda, šta kažeš?
Ne misliš li da zaslužujemo piće?
Naravno.
Skoknuću na brzaka po koktele.
Simpl?
Znaš da mrzim kad me zoveš Simpl.
Moje ime je Žaklin.
Žaklin?
Jesu li stari gdin i gđa Simpl stvarno imali tu živopisnu maštu?
Žaklin.. kladim se da su to dobili
pravo iz ukrštenice iz Njujork Tajmsa.
Meni, tvoje ime je Simpl, jednostavno.
Hej, imaš odlične sise.
Zašto uvek moraš biti tako okrutan?
Šta..
Zar je to bilo okrutno?
Ne mislim da sam bio okrutan.
Jesi li shvatila razliku između
lavova i tigrova?
Tigrovi imaju pruge.
I gde oni žive?
Afrika?
I razlika između arhitekte i inženjera?
Arhitekt crta kuće?
A inženjer?
Isto crta kuće?
To zoveš razlikom?
Inženjer čita muziku, arhitekt svira muziku
ako je to nešto što tvoj ograničeni mozak može da obradi.
Zašto uvek moraš biti tako okrutan?
Ja nisam potpuno glupa.
To jebeno zavisi od tvoje definicije "Potpuno."
Možemo li pričati o nečem normalnom?
Kao.. - Kao?
Šta radiš, tako nešto?
Informacije o tome šta radim.
Jednostavnim rečima da ti možeš razumeti
je li tako, Simpl?
Da.
Ja ubijam.
U redu.
Ubio sam 60 ljudi.
Ja sam serijski ubica, Simpl.
Ti si čudan.
Ja sam čudan?
Zašto, zato jer sam rekao da sam ubio 61 osobu?
Ranije si rekao 60.
Da nisi glupa kao prokleta kvaka
bila bi upoznata sa pojmom "Obnovljen."
Samo zato jer je broj bio 60 pre sat vremena
to ne znači da ne može postati lako
61 za samo par minuta.
Nisam glupa kao kvaka.
Možda ja nisam pročitala toliko knjiga kao ti.
Simpl, hajde.
Glupa si ko kvaka.
Sad, zašto ne bi bila dobra
i otišla da mi doneseš magični marker.
Možeš li mi doneti magični marker?
Crveni ili crni?
Bilo koji će odgovarati.
Ti si prokleto čudan.
Izvini me.
Policajče. - Da.
Moj prijatelj je totalno čudan
i rekao je da je ubio 60 osoba
ili možda čak 61.
Jeste li pili?
Da.
Onda stanite.
Sve što je ta žena rekla..
je istina.
Ubio sam 60 ljudi!
60 ljudi!
Ja sam serijski ubica.
Molim vas, pomozite mi.
Takođe sam se užasno ponašao..
prema ovoj ženi ovde..
gđi Žaklin.
Gđice, biste li bili toliko ljubazni da pokupite svog prijatelja
i odvedete ga unutra?
Ne mogu vam narediti da prestanete da pijete
ali preporučio bih vam to.
Ja to tebi nikad ne bih mogao uraditi.
Nikad ti to ne bih mogao uraditi.
Možeš li mi oprostiti?
Da.
Opraštam ti.
Hajde. Uđimo unutra.
Trebaju ti neke pilule.
Ja imam prijatelja koji ima neke dobre pilule.
Zar odlaziš?
Samo sam krenula da nabavim neke pilule.
Imaš li... moje ključeve?
Neću uzeti bilo šta.
Znaš, stvarno mislim da zaslužujem bolje od ovoga.
Ja ću zadržati ključeve.
To je loša navika za tebe,
suriti se svaki put stepenicama
u trenutku kad počnemo baš dobro da se zabavljamo.
Zar ne?
Ti hodaš bez svoje štake.
Ni dole je isto nisi koristio.
Ti si gdin Profinjeni, zar ne?
Ako misliš da počneš da vrištiš..
definitivno mislim da bi trebala.
To zoveš vrištanjem?
Upomoć! Upomoć!
Upomoć!
Da, upomoć!
U zgradi je ubica!
To je gdin Profinjeni!
Upomoć!
Hej.
Hej. Hej.
Čuješ li?
Čuješ li išta?
Čuješ li nekog da trči dole da pomogne?
Neki od komšija koje imaš.
Hoćeš li probati prozor?
Ja samo želim moje ključeve.
Želim moje ključeve.
Upomoć!
Pomozite mi!
Molim vas, pomozite mi!
Znaš, možda grešim, ali..
koliko mogu da kažem...
ni jedno jedino svetlo se nije upalilo,
ni u jednom apartmanu ili na stepeništu.
Znaš li zašto je to tako?
Zato jer u ovom paklu od grada...
u tom paklu od zemlje...
u tom paklu od sveta, niko ne želi da pomogne!
Možeš da vrištiš...
od sad do Božića,
i jedini odgovor koji ćeš dobiti
je zaglušujuća tišina koju upravo čuješ.
Ne možemo popričati?
Postoji vreme za pričanje
i vreme za ćutanje.
Otvori svoja usta.
Otvori svoja usta!
U redu, Simpl.
Oh, žao mi je, gđo Žaklin.
Sad, vreme je...
za tebe da izabereš nož.
Sve što trebaš da uradiš je da klimneš glavom.
Ne?
Šta kažeš na ovaj?
Ni taj ti se ne sviđa?
U redu.
Šta kažeš na ovaj?
Dakle..
to je jedan interesantan izbor, Simple.
Znaš..
postoji nešto što muči gdina Profinjenog...
u nekoj meri.
I verovatno je to interesantnije njemu...
nego što bi bilo tebi.
Ali da budem iskren,
on postaje stvarno ljut kad misli o tome.
Zašto je to uvek muškarčeva greška?
Bez obzira gde išao
kao da si neka vrsta lutajuće krive osobe.
Bez da si ikad povredio obično mače.
Zapravo postanem tužan kad razmišljam o tome.
Ako je neko nesrećan...
već samim time što je rođen kao muškarac...
onda je takođe rođen kriv.
Razmisli o nepravdi u tome.
Žene su uvek žrtve, zar ne?
I muškarci, oni su uvek kriminalci.
Već sam vam rekao, ovo je privatno vlasništvo.
Želim da odete.
Svi kraljevi konji i svi kraljevi ljudi,
ne bi mogli ponovo sastaviti Simpl.
Zašto su one uvek tako glupe?
Ko je glup?
Zaista me pogađa neinteligentnost žena koje si ubio.
Ma daj.
Ubijao sam i muškarce.
Ali pričaš samo o glupim ženama,
osim ako ne misliš da su sve žene glupe.
Ispričane priče nasumice su odabrane, ali...
osećaš se superiorno nad ženama i želiš da se pohvališ?
To te uzbuđuje, zar ne, Džek?
Ne, ne, ali žene su lakše.
Ne fizički, lakše je da se radi sa njima.
Više sarađuju.
Oko ubijanja, na to misliš.
Ako ti se tako sviđa.
Gdin Profinjeni veruje u tu teoriju.
Dakle, gdin Profinjeni je, teoretičar?
Mogu da vam kažem da ćete prolupati
kad vam ispričam u vezi gdina Profinjenog.
"Dakle Džek čuje glasove
"koji mu naređuju da učini ovo ili ono.
Džek mora da je psihotičan."
Mrzim dijagnozu koju možeš opisati u pismu.
To nije fer, pisma su jasna.
Ona paze na nas i stvaraju granice
između dobra i zla, i nose religiju.
Religija je uništila ljudska bića
zato jer tvoj Bog uči ljude da poriču tigra u sebi
i pretvara nas sve u gomilu robova
jer mu je previše sramno da prizna to.
Oh, Džek, morao si čitati
prava pisma u svom životu
ali ti nisi želeo to.
Zbirka leševa bila je uglavnom smrznuta
kratko posle smrti
međutim, mislim da su par njih, slučajno
dostigli, bar, određeni stepen truljenja
pre nego što sam uspeo da ih stavim na led.
Možeš li da kažeš je li truljenje dobro ili loše?
Većina ljudi bi rekla, da je to prirodni slom
koji je, na kraju krajeva, reakcija na stvari
koje su osnova za život na Zemlji.
Znači, to nije naročito dobro ili zlo,
da ljudsko biće mora biti smatrano kao živo
ako želite opisati kvalitete te osobe
i identifikovati tu osobu kao krajnji cilj.
Ali to je područje u kojem gdin Profinjeni
ima potpuno različito mišljenje.
Dovoljno je dobar u raspravi da krajnji cilj
za ljudsko biće nije pre njegove smrti
već posle nje.
Redukuješ sve ljudsko na materiju
i na taj način život nestaje i zajedno sa njim i umetnost
koju toliko ceniš.
Verdž, ti si ogorčeno staro kopile.
Ti ubijaš umetnost nametanjem sebe kao moralnog vladara nad životom
koji ja želim da oslobodim
jer je umetnost tako neizmerno prostranija,
više nego što ćemo mi ikad razumeti.
Mogu li sad da ilustrujem?
Ovde nema izbegavanja toga, zar ne?
Nemam uvid u sve te procese koji učestvuju
u propadanju mrtvog čoveka,
ali znam pomalo o desertnim vinima.
Da bi se postigla najuzvišenija slatkoća
i najbolja vina, priroda nam je pružila
različite metode.
Tri najčešća oblika razgradnje su:
smrzavanje...
dehidracija...
i truljenje, izazvano gljivom izuzetno
misterioznog imena, plemenita trulež.
Prva metoda je ona koja se u Nemačkoj
koristi za proizvodnju "Eiswein."
Metoda jednostavno
ostavlja grožđe dovoljno dugo
izloženo mrazu za određeni broj dana
pre prešanja.
Ova metoda povećava sadržaj šećera
u vinu dramatično.
Vrlo je riskantno, i grožđe mora imati određeni kvalitet
kako bi moglo izdržati proces.
Na vrhuncu, može doći do neizesnosti
u vezi toga hoće li ili neće mraz
ispuniti zacrtano očekivanje, itd.
Sledeća metoda zove se "Trockenbeeren"
u kojoj se od grožđa očekuje da visi dovoljno dugo na vinovoj lozi
dok se gotovo ne sasuši i postane grožđice.
Zadnja metoda, koja je, na primer
esencijalna za proizvodnju Sauternesa,
neka je vrsta plesni koja uzrokuje da grožđe
bude vrlo dobrog ukusa i mirisa
i ima eksplozivno visoki sadržaj šećera.
Za sva tri procesa bi se moglo reći
da su slom koji pomaže živom grožđu
da bude deo umetničkog dela.
Na isti takav način mogu se pratiti procesi koji otpočinju u ljudskom biću
posle njegove smrti.
Ti kažeš! A ja i dalje tvrdim da bez ljubavi nema umetnosti.
Nije za raspravu.
To o čemu si pričao u vezi grožđa,
samo je prirodna metoda raspadanja.
Ako je raspadanje način spasenja
šta je onda sa tvojom kućom?
Za ime Boga, ne možeš me uveriti
da je ideja da tvoja prva kuća bude razorena
u svakom slučaju, zadovoljavajuća.
Tvrdiš li da je sagrađena da bi bila srušena?
Ne, naravno da nije bilo idealno
i žao mi je što moram da kažem da se to dogodilo
ne manje od tri puta
da sam počeo da gradim i onda postao sumnjičav.
Komplikovano je napraviti kuću
o kojoj sam sanjao.
Materijal se nije ponašao kako sam očekivao.
Kuće koje sam nacrtao već su
u početku imale, nešto banalno
da ne kažem svakodnevno, u sebi.
Nije li to ono što se u umetnosti naziva epigonizam?
Tvoj veliki talenat doseže samo do tebe,
umetnika svih vremena.
Kad si pisao, nisi li planirao
uništenje svog napopularnijeg literarnog dela?
"The Aeneid" je bio naručen posao,
gde su vodeća vlast i njene ideje bile slavljene od mene
do tačke u kojoj to već dugo nije bila umetnost.
Ali ako slavljenje može poniziti posao...
zašto uništenje i rušenje
ne može biti suprotnost i stvoriti umetnost?
Albert Šper je stvorio "Teoriju ruševne vrednosti"
ispitivanjem grčkih i rimskih ruševina
i izgradio svoje zgrade koristeći zajedno slabije
i jače materijale
tako da one, za 1.000 godina, postanu
estetski savršene ruševine.
Koje su srećom bile razbijene u atome
za samo nekoliko godina posle njihove gradnje.
Hubris je kažnjen od neprijatelja,
ako mogu koristiti staromodan izraz.
Ali jedan umetnik mora biti ciničan
i ne brinuti o dobrobiti ljudi ili bogova u svojoj umetnosti.
Ovaj razgovor o vrednosti ruševina
čini to preočitim, da ne spominjem, još jedan predmet.
Vrednost ikona.
Štuka,
bez sumnje najlepši avion na svetu,
i u vrhu izrade ranih sofisticiranih detalja.
Siguran sam da znate o čemu govorim.
Ne, pobogu, to me nikad nije interesovalo
ali pričajte mi o tome.
Štuka je bio bombarder sa poniranjem.
Kažu da su se piloti zapravo onesvestili
u tom kratkom trenutku pre aktualnog poniranja.
Ali detaljno, molimo.
Fantastično.
Besprimerno.
Obratite pažnju na zvuk kad avion ponira.
Taj škripavi zvuk.
Rezultat lošeg dizajna, ako mene pitate.
Loš dizajn, molim vas.
Naprotiv, škripa dolazi iznutra.
Sirene su pričvršćene za podvozje aviona
namerno dizajnirane kao psihološki čin rata.
Niko ko bi ih čuo za vreme akcije nikad više ne bi zaboravio njihov zvuk.
Učinile bi da se svima zaledi krv u venama.
Bile su poznate kao trube Sudnjeg dana.
Sadistički, ali u vašim očima
verovatno remek-delo.
Ne, više od remek-dela.
Jedna ikona.
Osoba ili osobe, koje su stvorile štuku
i njene funkcije, bili su kreatori ikona.
Ono što sam dobio je
neodlučnost sveta
da prizna lepotu propadanja
što je jednako neugodno kao i dati zaslugu drugima
a ne dati je nama,
koji smo stvorili prave ikone ove planete.
Smatramo se krajnjim zlom.
Sve ikone koje su imale i uvek će imati
uticaj na svet,
za mene je ekstravagantna umetnost.
Plemenita trulež.
Prestani... ti antihristu!
Ne pamtim da sam ikad u pratnji imao
tako temeljito izopačenu osobu kao što ste vi, Džek.
Budući da ste očito namestili svoje srce
na masovno istrebljenje,
dopustite mi da kratko prokomentarišem
logor Buchenwald,
koji naglašava moj stav prema umetnosti i ljubavi.
U središtu tog koncentracionog logora stajalo je drvo
i to ne bilo kakvo staro drvo, već hrast
i to ne bilo koji hrast, već jedan ispod kojeg je Gete
kad je bio mlad, sedeo
i pisao neka za čovečanstvo najvažnija dela.
Gete.
Ovde možete pričati o remek-delima
i vrednostima ikona.
Utelovljenje humanizma, dostojanstva
kulture i dobrote bio je ironijom vere,
iznenada prisutan
usred jednog od
najvećih zločina protiv čovečnosti.
Neki tvrde da zločini koje počinimo
u našoj fikciji su one unutrašnje želje
koje ne možemo počiniti u našoj kontrolisanoj civilizaciji.
Tako da su one umesto toga izražene kroz našu umetnost.
Ne slažem se.
Verujem da su raj i pakao jedno te isto.
Duša pripada raju a telo paklu.
Duša je razlog a telo sve opasne stvari,
na primer umetnost i ikone.
Dopustite mi da završim sa znatiželjom.
Oduvek sam smatrao smešnom,
činjenicu da serijske ubice
obožavaju trofeje.
Izvolite, Džek.
I ipak sam pao u iskušenje da ne dopustim
da Simpina druga dojka propadne,
već da je pripremim i posejem.
Takođe mala ikona.
Hvala vam, gdine.
Želite li da umrete?
Ne. - Onda uradite šta sam vam rekao.
Uradite šta sam rekao!
Otključajte to.
Bacite ključeve.
Okrenite se.
Lisice.
Lisice!
Kleknite dole.
Smrzavamo se.
Jedan od ostalih se onesvestio ranije.
Umiremo od hladnoće.
Umiremo.
Stvarno? "Smrzavamo se."
Pretpostavljam da vam dugujem objašnjenje.
Za vreme II svetskog rata na istočnom frontu,
nemački vojnici su imali razgranat program egzekucija
ali bili su kratki sa municijom,
tako da su eksperimentisali sa egzekucijom više žrtava
sa samo, jednim metkom.
Kao podsetnik toj genijalnosti...
sprovešću svoj mali eksperiment.
Upotrebiću..
bojevi metak
koji ima kapacitet
da prođe kroz sve vaše glave odjednom.
To nije nešto što bih ja mogao uraditi
samo sa osnovnom lovnim municijom.
Čekajte, čekajte, čekajte, čekajte, gdine, gdine.
To je nesporazum, gdine.
Često to čujem. - Ne, gdine.
Ono što hoću da kažem je da grešite
u vezi municije, gdine.
To nije bojeva municija, gdine.
Ja sam vojnik, i znam, gdine.
Sranje.
Imaš pravo! Ovo je lovačko punjenje.
Ova kutija, je... je potpuno pogrešno označena.
Prokletstvo!
Oprostite mi, gospodo, moraću,
da izađem na trenutak.
Znam da nije baš idealna situacija.
Nemojte mi umreti ljudi, u redu?
Nikad pre nisam vikao na tebe Al,
ali sad hoću.
Kako ti ovo izgleda, šta to ovde piše?
Uh, 36..
36, to je tačno. - Da.
Isto tako sam rekao bojeva municija.
I kad sam pogledao unutra..
Donesi mi prokletu kutiju, Al, i ovaj put
se postaraj da unutra bude bojeva municija!
Je li prokleto previše tražiti da sadržaj kutije
odgovara onome što se nalazi na natpisu?
Mogu, mogu da vidim da, imaš pravo
natpis zapravo ne odgovara...
sadržaju.
To je tačno. - Da, ali..
Stvar je u tome koliko mogu da vidim
da je...
kutija kupljena ovde u radnji.
Ja ovde kupujem sve.
Ima, već 20 godina.
Ovde sam skoro svake druge nedelje.
Šta nije u redu sa tobom, Al?
Žao mi je, moram da vidim potvrdu.
Potvrdu? - Da.
Nemam prokletu potvrdu.
Čak se i ne sećam da sam ovde ikad dobio potvrdu.
Stvarno mi se žuri.
Daj da kupim novu kutiju.
Ali ovaj put budi siguran da sadrži
bojeve metke.
U redu, mogu li pre da vidim neke isprave?
Ne čini to, Al.
Stvar je, da zakon zahteva da ja imam...
Recimo to ovako..
Nemam sumnji u tvoj... tvoj identitet...
Prodaj mi samo jedan bojevi metak.
Mogu li, mogu li te pitati...
zašto samo... jedan?
To se tebe ne tiče.
To... to je u redu. Žao mi... - U redu?
Ja ovde radim zbog tebe, nemoj postavljati glupa pitanja.
Žao... žao mi je, Džek. Žao... žao mi je.
Ugasi to, Al, idi kući, pojedi sendvič. - U redu.
Izgubio si svoj prokleti razum, Al.
Da. Žao mi je. Tako mi je...
Jebi se, Al!
Al je otišao totalno zabrinut.
Treba mi bojevi metak.
Juče, policija je posetila Ala
i onda mene,
sa svetlima i sirenama
da dođu do tebe.
Sad je gotovo, Džek.
Šta je gotovo?
Oni znaju šta si uradio.
Mi..
U redu, šta sam uradio?
Pljačka.
Pljačka?
Bolje vam je da se saberete.
Nisam nikog opljačkao.
Ovo je smešno.
Pozvaću policiju, Džek.
Daj mi svoj pištolj.
Ne trčim okolo naoružan.
Ovo je, ovo je ludo.
Sedi dole, Džek.
Ovo je S.P.
Pokušavam da dođem do Roba.
Kad uspeš da ga dobiješ, reci mu
da dođe odmah ovamo.
Uhvatio sam Džeka.
Na neki mi je način drago da si ti taj koji me je uhvatio.
Verovatno ne znaš to...
ali ja te smatram mojim najboljim prijateljem.
Sad, to tebi možda ništa ne znači...
ali za mene je to velika stvar.
Osećam se prilično lepo znajući da je sve gotovo.
Neko me mora osloboditi
i zaustaviti u krađi stvari koje mi ne pripadaju.
I ispalo je da si taj neko upravo ti.
Sećaš li se vremena kad si skinuo 8 pokazivača
koje sam pratio četiri dana?
Bilo je to na mojoj teritorij, sigurno.
Niko to ne propituje.
Uvek si izvrsno pucao.
Hoćeš li, prestati da nišaniš tim oružjem na mene?
To mi pomalo povređuje osećanja.
Ja ne idem nikud.
Nakon svega poznaješ me, S.P.
Da.
Znam te.
I ti me nikad nisi lagao.
Ne.
Brz sam kao što sam i uvek bio, ha?
Nećeš uspeti da stigneš do vrata.
Šta sam uradio?
Imaš ga, S.P.
Ja odavde preuzimam.
Možemo li se složiti oko toga?
Je li to bojevi metak?
Da, gdine. Ovo je...
Ovo je bojevi metak za pušku.
Oh, molim vas, molim vas,
molim vas, ne činite to, molim vas.
U redu, hajde. - Ne činite to, molim vas!
Ne, ne.
Ne mogu se fokusirati.
Preblizu je.
Perfektno.
Džek!
Ko ste vi?
Zovite me Verdž.
Kako ste ušli ovamo?
Šta želite?
Kako ja to vidim, vi ste taj koji me je pozvao.
Već sam neko vreme sa vama, samo me niste primetili.
Dakle, jeste li došli ovamo da me zaustavite?
Nisam došao ovamo da vas zaustavim ni u čemu.
Samo imam jedno pitanje.
Kakvo pitanje?
Nije li bilo nešto o tome, da vi gradite kuću?
Nije li Džek nameravao da izgradi kuću?
Da.
Ja... ja... ja sam...
pokušao...
ali nisam baš odmakao.
Ovo je policija.
Izađite sa podignutim rukama tako da možemo da ih vidimo.
Vidim da će to biti malo teško,
da se izgradi ta kuća, ali možda sledeća.
Mislite, Džek, posle svega vi ste inženjer
i zovete sebe arhitektom.
Rečeno mi je da imate zanimljivu teoriju
u vezi materijala
za koji tvrdite da ima svoju sopstvenu volju.
Pronađite materijal, Džek
i pustite ga da odradi posao.
Vaša kuća je fina mala kuća, Džek.
Apsolutno je iskoristiva.
Dolazite li, Džek?
Ovde sam... Džek.
Mogu li vas nešto pitati?
Ne mogu obećati da ću odgovoriti.
Tačno, to je upravo ono što sam i mislio.
Imate li dopuštenje da pričate tokom puta?
Mislio sam da možda postoje pravila.
Recimo to ovako,
vrlo malo ih prođe celim putom bez da izgovore reč.
Ljudi su preplavljeni čudnom
i iznenadnom potrebom da se ispovede tokom puta.
I nije sve što je izgovoreno
od nekog velikog retoričkog kvaliteta
ali nastavite radosno,
samo nemojte misliti da ćete da mi kažete nešto
što već ranije nisam čuo.
Čujete li taj zujavi zvuk?
Da.
I mislim da ne želite da znate
odakle dolazi.
Želim da znam sve.
Hiljadama godina ljudska bića
su pokušavala da lokalizuju pakao.
Među ostalim metodama,
tražeći zvuk koji on generiše.
Ne treba se usredsrediti na izvlačenje krikove i plakanje
jer krikovi su mnogih miliona
pojedinaca zajedno..
ono što upravo sad čuješ.
Zujavi zvuk čiji intenzitet
će rasti, kako se približavamo
prisutnosti patnje.
Verdž?
Ovde sam, Džek.
Ne osećam se baš dobro, Verdž.
Imam opor ukus u ustima.
Želiš li da ti pokažem put do najbliže krčme?
To su Elisijanska polja.
Tamo nemamo pristup.
Tako duboko najdublji pakao ide.
Zapravo nije ovde, moram vas izbaviti..
koliko god to neverovatno moglo zvučati..
ali nekoliko je krugova više.
Poveo sam vas ovde dole iz usluge...
zato jer ste mi posle svega pružili malu zanimaciju
vašom pričom, i shvatio sam
da želite da vidite sve.
Kad završite sa gledanjem, vratićemo se natrag.
Gde vodi taj put?
Na drugu stranu.
To vodi iz pakla i gore.
Kao što možeš da vidiš, ovde je nekad bio most
ali to je bilo pre mog vremena.
Nije li moguće popeti se preko?
Ovuda..
i preći preko na drugu stranu?
Nekoliko je pokušalo, ali moram da kažem...
nikad uspešno.
Ne bih ti to predlagala
ali izbor je u potpunosti tvoj.
Rizikovaću.
Zbogom, Džek.
Zbogom, Verdž.
Adaptirao na srpski: suadnovic