Зоре вечірня, зоре ласкава…
зоре, що сяє на небі яскраво.
Я дуже прошу і дуже жадаю…
щоб справдилось те, що я забажаю.
ЦЕ КАЗКОВА ІСТОРІЯ…
Колись давно з неба впала Зоря бажання…
обсмаливши великий ліс.
Так з'явився Темний ліс.
Зоря бажання сховалася в самому його серці…
вселивши в нього нове життя…
і легенду про єдине бажання, заховане у зірці…
що чекає на сповнення.
OBUTI MAČEK: ZADNJA ŽELJA
Кіт у чоботях!
Запрошую на свою фієсту!
Почувайтесь як удома!
Прошу, їжте.
Пийте.
Приємно знов побачитись.
Татусю! Він мені на обличчя наступив!
Ми цього не змиватимемо.
Мешканці Кордови!
Це Дель-Мар!
Мешканці Дель-Мара!
Прийміть цей золотий подарунок від Кота в чоботях!
Заспівай пісню!
Ні-ні. Я не можу.
Заспівай, Коте!
Нє, я не можу…
Мій одяг!
Моя перука!
Мій портрет!
Привіт, начальнику!
Секундочку.
Розбійник Кіт у чоботях!
РОЗШУК – КІТ У ЧОБОТЯХ ЖИВИЙ АБО МЕРТВИЙ
Ласкаво прошу! Почувайся як удома.
Ні, я і є вдома.
Заарештуйте цих смердючих селюків…
і принесіть мені голову Кота в чоботях!
Ге! Це ж вечірка! А де музика?
Кота в чоботях ніколи не торкалося лезо.
А тебе?
Оббілувати того кота!
Начальнику, попустись.
Ой-йой.
Дурна охорона. Собачі весілля на котів не діють.
Йолі квасолі!
Ти розбудив сплячого велетня Дель-Мара!
Вйо!
Я лечу!
Ні, не летиш! Я тебе врятую!
-І мене врятуй! -Якщо вийде.
Гей, ти! Запусти мене.
А решта хай грають удвічі швидше.
Іспанський штрик!
Бійся, якщо не страшно!
Так!
Агов, велетню!
Моли про пощаду…
Кота в чоботях!
Хочеш побачити дещо кльове?
Так!
Дякую, Дель-Мар! Ви були чудові!
Щасливого повернення! На добраніч!
Ви досі тут?
Ну гаразд. Іще номер.
Цей називається «Легенда невмируща».
Кіт у чоботях!
Коте.
Коте!
Коте в чоботях!
Де я?
Не хвилюйся. Ти в гарних руках.
У моїх!
Я сільський лікар.
А ще сільський цирульник, ветеринар, стоматолог та відьмолов.
І на мою думку фахівця…
тобі потрібні миття, укладка і стрижечка ззаду.
Це моя фахова думка як цирульника.
Але як лікар я б радив провести декілька тестів.
Гаразд. Рефлекси.
Як у кота. Температура.
Підніми хвоста й розслабся.
Повір, я гарячий. Так.
А як щодо новинки в царині сучасних медичних технологій?
П'явки! Щоб відсмоктати нечисту рідину.
Як хочеш. Мені більше буде.
Слухайте, лікарю.
Дякую за все, але я чудово почуваюся.
Здоровий як бик! Ясно?
А не знаєте, де тут можна поїсти доброго гаспачо?
Прошу, це серйозно.
Що саме?
Коте в чоботях, як би це сказати.
Ти помер.
Лікарю, прошу.
Розслабтесь! Я ж Кіт у чоботях.
Я сміюся в обличчя смерті.
Бачите?
Та й узагалі, я ж кіт. У мене дев'ять життів.
І скільки разів ти вже помирав?
Не знаю. Я не рахував.
Математик із мене так собі, знаєте.
Розслабтесь, лікарю. Порахуймо…
Був той біг з биками у Памплоні.
Любите гаспачо?
Мабуть, вечір у вас не вдався, га, хлопці?
Кажу ж вам, кіт завжди падає на лапи!
Дивіться!
Ні! Коту в чоботях асистент не потрібен.
Дивіться!
Не треба заходити в порт. Це буде революція в подорожах.
Дивіться!
Перепрошую, тут є молюски?
Так, пане.
Коте, здається, ти надто розігрів піч!
Я пекар екстра-класу. Дивись!
А сьогодні був велетень.
То скільки виходить? Десь чотири?
Вісім, Коте. У тебе залишилось останнє життя.
Мій припис: більше жодних пригод.
Пора на спочинок.
Я? На спочинок?
Ви ще й сільський комік?
Коте, у тебе є якийсь безпечний прихисток?
Хтось, на кого можна покластися у важкі часи?
Я ж Кіт у чоботях. Мене люблять усі як один.
Хтось конкретний?
Та як мені обрати?
Це адреса Мами Луни.
Вона любить котів і завжди в пошуку нового улюбленця.
Там ти будеш у безпеці.
Улюбленця?
Я не улюбленець, лікарю.
Я Кіт у чоботях!
Уже ні.
Припис цирульника. Тобто лікаря.
І пам'ятай, Коте.
Смерть нікого не омине. Сухарик?
Вам би ще попрацювати над спілкуванням.
Я Кіт у чоботях! Ніякий я не улюбленець.
Той лікар шарлатан і йолоп.
Хай би й далі волосся стриг.
Зачиняємось, сеньйоре Кіт.
Ще склянку вершків. Найжирніших.
Жирне у мене в комірчині.
На спочинок.
Ти надто гарненький, щоб іти на спочинок.
Ого, це ж сам Кіт у чоботях.
Власною персоною.
Привіт.
Знаменитий капелюх.
Перо.
І, звісно, чоботи.
Моя пошана твоєму шевцю.
Дякую. Я теж радий знайомству.
Слухай, я так ніколи не роблю, але можна твій автограф?
Я давно за тобою слідкую.
Підпишись отут.
МЕРТВИЙ
Кіт у чоботях сміється смерті в обличчя…
мисливцю за головами.
Це я чув.
Побачиш, нагорода тобі легко не дістанеться…
запевняю.
Кожен вважає, що саме він зможе мене здолати…
але жоден ще не втік.
Гаразд, скінчімо з цим.
Бійся, якщо не страшно…
Добре, досить забав.
Повільно. Незграбно. Печально.
Ти не виправдовуєш своєї репутації, Ґато.
Обожнюю, як пахне страх.
Що таке?
Усі життя перед очима промайнули?
Підніми.
ІДИ СЮДИ КОТЯЧИЙ ПРИТУЛОК МАМИ ЛУНИ
МАМА ЛУНА
Я більше не гідний.
Мені прикро.
Ми зібралися тут, щоб попрощатися…
з Котом у чоботях.
Словами годі й описати таку втрату.
Дякую.
Але було би злочином бодай не спробувати.
Його знали по всьому краю під багатьма іменами.
Дряпко Шкрябко.
Ель Мачо Ґато.
Нашіптувач молока.
Він був розбійником для деяких
Героєм для багатьох.
Легендою для всіх.
Я мав рацію. Слів тут замало.
Але, може, пісня зарадить.
Це було про тебе!
Я вже казала вашому санепіду, котів тут немає!
Няв?
Ти ж не з санепіду, правда?
Авжеж ні.
Слід забрати тебе всередину, бо вони увесь час пильнують.
Я Мама Луна. А це мій дім.
А тепер і твій теж.
Назавжди.
Купаємо кота
Гей-га…
У тебе точно ніколи не було імені.
Але знаєш що, я придумала просто ідеальне.
Назву тебе…
Халепа!
Котики-братики, киці-сестриці…
ось ваш новий друг.
Привітайся, Халепо.
Няв?
Що? Я щось не те сказав? Це не моя рідна мова.
Дурні шкарпетки. Геть від мене.
О ні.
Це людський туалет, Халепо.
Ото твій.
Отже, це тут помирає гідність.
Ні, нізащо.
Няв?
Узяв слід?
Ці замаленькі…
а ці завеликі.
А оці…
ці саме те, що треба.
РОЗШУК – ЗОЛОТОВОЛОСКА І ТРИ ВЕДМЕДІ
МАМЦЯ – ТАТУСЬ МАЛЕ ВЕДМЕЖА – ЗЛАТКА
Ведмежа! Шукай того кота.
Якщо ти не помітив, я тут намагаюся поїсти.
Тобто няв… та байдуже.
Ой, вибач.
Ти балакучий кіт? Я теж балакучий кіт.
Потеревеньмо.
Я б краще поїв.
Та без проблем.
Можна ж їсти й говорити водночас.
Я й іспанською не розмовляю.
Ти кумедний.
-Добре. От і поговорили. -Стривай.
Халепа? Це так тебе звати?
А в мене нема імені. І дому нема.
НІЧИЙ – ПОТРІБЕН ДІМ
Я не експерт, але на вигляд ти не «Халепа».
А ти на вигляд не кіт.
Добре, добре. Зізнаюся.
Я не кіт. Я пес.
Привіт, Бон Бон.
Няв.
У Халепи нова подружка? Добре.
Я живу під ґанком. Там буває трохи самотньо.
Там усім керують щурі та стоноги…
але в мене є куточок.
Радий за тебе.
А сюди приходжу заради їжі й друзів.
Головним чином їжі.
Тільки нікому не кажи. Мені це потрібно.
Не скажу. Мені все одно.
То ти збережеш мою таємницю? Збережеш як друг?
Просто збережу.
Кумедно. Незважаючи на все це дружнє спілкування…
ти досі для мене загадка, Халепо.
Яка твоя історія?
Моя історія…
На що ми дивимося?
…закінчилася.
О ні.
Почухаєш мені пузо?
Що… Що це?
-Почухай. -Я пас.
Та ну, почухай. Мені потрібна практика.
Колись я стану псом-терапевтом.
Що ти таке верзеш?
Добре, що ти спитав.
Коли людям буде сумно, вони чухатимуть мені пузо.
Це покращить їм настрій.
-Почухай. -Ні.
-Ну почухай! -Ні. Цього не буде.
-Почухай! -Ні!
Дай-но поясню. Я не хочу торкатися твого пуза, ясно?
Без проблем. А чого хочеш?
Щоб мені дали спокій.
Ти знову тут.
А я нікуди й не йшов.
Це вовк. Він мене знайшов.
Вітаю, пані.
Ми шукаємо кота. Оцього.
У нас пропозиція.
Що можна запропонувати за Кота в чоботях?
А що таке «Кіт у чоботях»?
Ти серйозно?
Я ж казала вашому санепіду, котів тут немає!
Розв'яжи їй язика.
Перепрошую, серденько.
Ми шукаємо легендарного Кота в чоботях.
Може, ви його… бачили?
Надто делікатно.
Колися, стара, бо кишки на вуха намотаю.
Надто жорстоко! Це не було саме те, що треба.
Так, Ведмежа, нюшкуй давай.
Не вказуй мені, що робити.
Слухайся сестри.
Вона мені не сестра! Вона сирітка-приблуда.
Вона твоя сестра. Роби, як сказано.
Добре! Але тут чути саму котячу сечу.
Усі в укриття! Як я вас учила!
Гей! Вона вшивається!
За мною, дітки!
Покажи їй піаніно, татусю.
Гадаєте, це вперше мене запхнули в піаніно?
Отак!
Мамцю! Зосередься, будь ласка!
Тут усюди коти!
Стільки котів!
Дилетанти.
Я буду надворі.
У мене коти краще грають!
Златко, це він?
Це пес, перевдягнений котом.
А й справді.
Хитрунчик.
А цей? Рудий.
Знущаєшся?
Тобі цей древній кошлатий кістяк…
схожий на легенду?
Це точно не…
Кіт у чоботях! Знайшов!
Кіт у чоботях, мертвий і похований.
Мертвий? Ні, ні. Не може бути.
Так. Ніс не збреше.
Що ж, ось і все. То що, йдемо впадати в сплячку?
Ні!
Сьогодні доставлять мапу, і в нас лише один шанс її викрасти.
Без неї Зорі бажання не знайти.
Зоря бажання. То вона існує.
Зірка виконає єдине бажання.
Єдине бажання?
Подумайте, що це для нас означає.
Дев'ять життів! Так!
Я взагалі не розумію, нащо нам наймати Кота в чоботях.
Бо ніхто не зможе нічого вкрасти у Великого Джека Горнера.
Ні! Тільки не Джек Горнер.
Не хвилюйся, серденько. Ми якось виконаємо те бажання.
Дякую, мамцю.
Так. Бо в мене є план.
Я вкраду мапу незгірш за якогось кота.
У тебе є план?
А що? Я ж кмітливий, хіба ні? Правда, татусю?
Ні. Мізки в тебе не дуже.
Обікрасти Великого Джека Горнера. Дуже ризиковано.
Але я можу побажати повернути собі всі життя.
І своє нормальне життя!
Прощавай, Халепо!
О ні, Халепо, ти йдеш?
Перро, копай.
Добре.
Але якщо цей Кіт у чоботях такий важливий,
може, не варто оскверняти могилу.
Не думаю, що він щось матиме проти…
бо він…
це я!
А! Ясно.
О, так.
Зазвичай у мене є шпага. Увесь цей образ, розумієш.
Халепо, то ти – Кіт у чоботях?
Ще ні. Але стану ним.
Я з… Я з тобою.
Вибач, Перро.
Кіт у чоботях ходить самотою!
Відчиніть браму!
Руки геть від товару. Ми самі.
Добре. Зайшов-вийшов. Завиграшки.
А ти що тут робиш?
Приніс тобі шпагу.
Це не шпага. Це дрючок.
Шпага-дрючок.
Іди додому.
Мій дім там, де мої друзі.
Повторюю: ми не друзі.
Почухай на щастя.
Щастя мені тут не потрібне.
Я натренований, фаховий кіт-злодюга.
Дивись!
У тебе все вийде.
ОТ МОЛОДЕЦЬ Я! ПИРОГИ ВІД МАЛОГО ДЖЕКА ГОРНЕРА
Оголошую цю партію…
смачнющою.
РОЗШУК – ВЕЛИКИЙ ДЖЕК ГОРНЕР
Везіть!
Пане Горнер.
Змієсестри товар доставили.
Це вона? Мапа до Зорі бажання?
Усе зупинити. Ви двоє, за мною.
Слід віднести це до кімнати здобичі.
Знаєте, довелося чимало повбивати заради цієї мапи.
Усе почалося з…
До кімнати здобичі!
Якого…?
Ого. Тільки поглянь на цей чарівний мотлох.
Так, я колекціоную зачаровані предмети, магічні ікони,
цяцьки, пацьорки і всякі забавки.
Ти диви! Я ступаю по чарівному килиму.
Круто. Мініатюрний корабель ліліпутів.
Та ти що! А там роги єдинорогів?
Єдинороженят.
Наполовину легші. Удвічі гостріші.
Дикунство.
Це просто цяцьки!
Ніщо в порівнянні з неймовірною силою чарівної Зорі бажання.
До речі, давай скриньку, сестро.
Слухаю, босе.
Як я вже казала, стільки ми повбивали…
Давайте скриньку!
Після стількох років пошуків це мій коронний момент.
Це бажання зробить із мене…
повелителя всіх чарів!
Гей, Малий Джеку!
-Перепрошую? -Можете зробити отак пальцями?
Як у казці?
То була ніяка не казка, а дитячий віршик.
А, так. Такий недолугий.
Малий Джек Горнер У куточку сидів,
Смачний пиріг собі їв.
Палець запхав, Сливу дістав,
"От молодець я!" – сказав.
Дивіться! Чарівна маріонетка!
Бо я справжній хлопчик Без усяких ляльководів
Дякую.
Що тут такого? Я завжди був справжнім хлопчиком.
Малий Джек Горнер не володів чарами.
То був жалюгідний помічник пекаря.
Малий Джек помер! Хай живе Великий Джек Горнер.
Пане Великий Джеку Горнере…
Я з нею ледве знайома.
Що ти плетеш? Ми ж сестри, дурепо.
У нас однакові татуювання.
Завиграшки.
-Коте? -Кицько?
-Коте. -Кицько!
РОЗШУК – КИЦЬКА М'ЯКОЛАПКА
Це моя робота!
Ні, моя. Я перехитрую Ведмедів.
Ні, я перехитрую Ведмедів.
Вони сьогодні намагалися мене найняти.
А мене ще два тижні тому.
Отже, ти – запасний план.
Он воно!
Тепер щодо оплати…
Стривай. Ти казав, на вагу золота. Нашу вагу.
Та ви що?
Чули про царя Мідаса?
Круто, цур, моє!
О ні! Я неправильно проінтерпретувала!
Ось чому не варто ставати на дорозі Джеку Горнеру.
А це що таке? Ти що, в пірати пішов?
Наче в тебе на морді опосум здох.
Від ганьби.
Прошу, знущайся тихіше.
Мені не подобається. Це огидно.
А мені подобається. Це вишукано.
Чудовий план, Ведмежа. Котяча спритність.
То я вже… піду?
Приємно було…
-Кіт у чоботях? -Златко. Ведмеді.
Привіт, Джеку.
Кицька М'яколапка.
Тобі вистачило нахабства сюди повернутися.
Я тебе прошу. Я ж була твоєю найкращою злодійкою.
Ти мене пограбувала!
А ти мене підставив.
Ти ж казала, що займешся духовним відновленням.
А ти повинен бути мертвий.
Мені попустило.
Віддавайте мапу.
І ще з дюжину пирогів.
-А несолодкі в тебе є? -Що?
-Які там начинки? -Ні!
Можна нам спакувати із собою?
Та дайте спокій тим бісовим пирогам!
Зосередьтеся!
Віддавайте мапу, або всіх вас продірявлю.
От зараза.
Обережно! Падає!
Ненавиджу цих казкових балакучих звірів.
Коте, ану назад!
Найкращий злодій переміг.
Саме так.
Злодійка.
Та ну!
Он там! Тікають!
Ні-ні.
Приємно було зустрітися, Коте!
Мені пора!
Киць-киць-киць.
Це що, дрючок? І чим він тобі поможе?
Ой! Пальці!
Не варто було так робити, друже.
Бовдур.
Гей, Коте! Я тут канапку знайшов.
-Наче з тунцем. -Поганяй, Перро!
Добренько.
Кльово! Поповнення в команді!
Ми не команда!
На дорогу дивись!
Це хто такий?
-Найкращий друг Кота. -Ні! Це не так.
-І пес-терапевт. -Оце вже точно ні!
Ну нарешті! Терапія тобі не зашкодить.
Віддай мапу. Довірся мені.
Тобі? Як тоді, у Санта-Коломі?
Та ну, в Санта-Коломі?
Так, у Санта-Коломі!
-Моя! -Моя!
Добрі люди, прийміть це золото в дар від Кота в чоботях!
Поганяй! Швидше, швидше!
Скликати Пекарську дюжину.
Обережно з цим.
Візьму оце…
й оте, і ще оці!
І оте, і ще оте ондо.
Так. Так. Ні.
Так!
О так!
ВИПИЙ МЕНЕ – З'ЇЖ МЕНЕ
І оце все!
Оце те, що треба.
Я до вас доберусь, кицюні, і до вашого песика теж.
Що?
Тут нічого нема. Нас нажухали!
Де ця…?
Так. Я так і знала.
«Лежить Темний ліс від тебе далеко.
Всередині ти Зорю знайдеш легко».
Темний ліс? У Темний ліс ніхто не ходить.
І не виходить.
«Твоє бажання путь осяє.
Ця мапа – ключ для того, хто її тримає».
Сама пусти!
Дрючок? А де твоя шпага?
Та викинув. Було надто просто.
Бракувало труднощів.
Авжеж. Труднощів тобі там вистачало.
Я нізащо не довірю мапу тобі!
А я нізащо не довірю мапу тобі!
Я можу потримати.
Авжеж. А ти взагалі хто такий?
Ти з банди чихуахуа?
Та наче ні.
Я тобі не вірю.
Та нічого. Головне, щоб ти вірила в себе.
Він не при собі?
-Так. -Як тебе звати?
Як мене тільки не називали.
Цуцик. Поганий Цуцик. Дурний Цуцик. Гей, ти! Я до тебе!
Геть! Облиш! Кинь!
Пацюк. Свинтус.
Щуряка. Дупоголовий.
Ну знаєте, щось таке…
але справжнього імені в мене й не було, уявляєте?
Власного.
У нього все?
А ти?
М'яколапка. Кицька М'яколапка.
Ого! Так, це гарне ім'я.
Таке мелодійне.
Кицька М'яколапка.
Непогано. Класичне шахрайство.
Таких дурних не буває. І таких чемних.
Я тобі не довіряю.
Я теж. Йому не можна довіряти.
Але йому я довіряю більше, ніж тобі.
Ого. Весела буде подорож.
Це, мабуть, і є Темний ліс.
-Боже мій! -Зникла!
Повернулася!
Нема чого боятися.
Увійдемо всі разом.
Готові? Раз, два… Після тебе.
Що-що?
Цуцику, ти там живий?
Подивімося.
Стривай!
Ого.
Як на Темний ліс, тут дуже кольорово.
Тут можна було б відсвяткувати мої 15.
Зоря бажання десь тут.
Кицько, а покажи, будь ласка, мапу.
-Ні. -Ти серйозно?
Ти й на хвилину не даси мені її потримати?
Ні. Навіть на секунду.
Та ну, Кицько. Ти мусиш мені довіряти.
Стривайте. Що в нього з очима?
Ой, вони збільшуються.
Ой, Кицько!
Йому можна довіряти. Глянь, які очі.
Справді? Вважаєш, це мило?
Ой, погляньте на неї!
Очі ще більші за твої.
Роби, що вона скаже, Коте.
Секундочку. Який пухнастий!
О ні! Ці лапки!
Та ви що!
Ще й капелюх?
Яка милота!
Милота зашкалює!
А тепер подивимось на мапу?
«За вказівками мапи ідіть,
Що серцю путь покажуть вмить».
Це що, ми?
ДОЛИНА ГОРІННЯ ХРЕБЕТ ТРУНАРЯ
ПЕЧЕРА ЗАГУБЛЕНИХ ДУШ
Написано, що треба перейти Долину Горіння…
Хребет Трунаря…
і Печеру Загублених Душ?
-Справді? -Дай подивлюся.
БОЛОТА НЕСКІНЧЕННОГО СМУТКУ
Що? Болота Нескінченного Смутку?
Гора Горя і Нещасть?
Прірва Вічної Самотності?
Щось із цією мапою не те.
Мабуть, у кожного своя страхітлива стежина.
Наче ліс не хоче, щоб хтось загадав те бажання.
А в мене й бажання нема. Можна, я спробую?
У мене… перестрибнути Квіткове поле.
Що?
Пропливти Річкою Відпочинку.
-А це цікаво. -Так нечесно.
Чого в нього все гарне?
Перейти Поле Швидких і Легких Рішень
і дійти до зірки!
Овва!
Просто чудово.
Але ж ні. Це ваша пригода. Не хочу нав'язуватись.
Ану тримай мапу.
-Справді? -Але й не думай дурити.
Або зватимешся Перро Муерто.
Добренько.
Стривайте. Це що…
Ведмеді з неба, нам пора.
Кажу вам, коли загадаємо бажання…
усе в нас буде саме те, що треба.
Ми розбагатіємо?
Щоби впасти в сплячку на цілий рік?
Будемо найбагатші.
І станемо чудовими злодіями?
Найкращими.
А бачили той костюм Джека Горнера?
-Ага. -Я такий самий матиму.
-Невже? -Але фіолетовіший.
Удвічі фіолетовіший.
Найфіолетовіший!
Чудово. Дорогу найкращим злодіям!
Навперейми!
Куди тобі, старий.
А яке це буде бажання, Златко?
Не можу сказати.
Якщо відкрити своє бажання, воно не сповниться.
Вибач, це як на день народження.
Та ну. Як доня мамі.
Мамцю, припини, прошу.
Ну добре.
Ну ж бо. Нам ще котів ловити.
День народження? А це тут до чого?
До того, що своє бажання я тобі не скажу.
Не хоче казати, бо то якась дурня.
Може, кондиціонер для бороди.
Це вишукано.
А ти, Кицько? Чого ти забажаєш?
Не скажу. Це як на день народження.
Ха! У тебе точно якась дурня, як-от…
Ти такий…
Це, мабуть, Квіткове поле.
З дороги, квіткодемоне.
Час стригтися!
Ой, дякую.
У нас нема на це часу.
Перро, я гадав, твоя дорога легка.
Здається, треба просто йти й дорогою нюхати квіточки.
Ти серйозно?
Яка дурня.
Мені смердить лише…
Дивіться.
Не кваптеся.
Дайте собі час насолодитися тим, що під самим носом.
Його дорога така примітивна.
-Банальна. -Тупа.
-І дивна, як він сам. -Ага.
Чого ти такий кумедний, Цуцику?
Яка твоя історія?
Моя історія?
Вона дуже кумедна.
Коли я був цуценям, то з усім виводком жив в одної сім'ї.
Ця сім'я так любила гратися в хованки…
а шукати завжди мав я.
Малому всюди важко, еге ж?
Запихали мене то в ящик, то в смітник.
Але як би не старалися, я завжди їх знаходив.
Тож якось вони дещо придумали.
Запхнули мене у шкарпетку разом із каменюкою.
І кинули в річку.
Я прогриз у шкарпетці дірку…
і виплив на поверхню.
Але їх і решту виводку так і не знайшов.
Тож, мабуть, я й досі шукаю.
Нічого собі.
Це найсумніша кумедна історія, яку я чула.
Що ж, вони самі дурні.
Та шкарпетка була мені на виріст.
Отже, в мене є чудова історія та ще й светрик на дурняк. Кругом вигідно!
Хлопче, яке там вигідно.
Це тобі б загадати бажання.
Я маю гарний светр і двох найкращих друзів.
У мене є все, що треба.
Нащо мені ті чари.
Ой, як гарно.
Ми їх наздоганяємо!
Чую двох котів, собаку… і пиріг?
Це ж ті бовдури, які намагалися мене обікрасти.
Гей, він нас не забув.
Дивіться…
Екскалібур!
Так, каменя я зняти не зумів, але й так круто, еге ж?
Наздоганяє!
Так, трохи ліворуч.
-Отак! -Швидше.
Ой, він просто за мною…
Златко!
Ну… рубай!
Слухаюсь! Мені двічі казати не треба.
Я вирубаю до біса всі ці фікуси…
Джеррі, ні!
Помстись за мене, Джеку!
Помри, помри!
Ні.
Час битися по-серйозному.
Мабуть, забагато багажу.
Чарівна їжа буде на потім.
Ха! Те, що треба!
Гаразд, чарівна сарано, жери листя!
Лети й бенкетуй! Поїж ці квіти!
Я не чарівна сарана. Я взагалі не сарана.
То що ти таке? Коник-демонострибунець?
Смертельна фея? То наклади на ліс закляття.
Я не вмію.
А що вмієш?
Оцінюю тебе.
Сиджу в тебе на плечі
й оцінюю твої дії та вдачу.
Я твоє сумління.
Точно забагато багажу.
Рятуй, Джеку! Рятуй!
Джеку, ти йому не допоможеш?
У тебе великі втрати.
Особовий склад мене не обходить.
У мене є бездонна торба чарівної зброї.
Ці малюки сповнять моє бажання…
навіть по загибелі всієї команди.
Так, Джеку, як твоє сумління я…
Господи! Шляхетний фенікс.
Це символ відродження й вічного…
Боже!
Нічого такий вогнемет, га?
Із ним мені роботи точно вистачить.
Тримайтесь подалі від мого вогнемета.
Працюйте, квіткодемони.
Незабаром…
Так, Кицько. Здається, зрозумів.
Довірся мені.
Спокійно. Ти так грижу заробиш.
Давай ще раз, отак.
Довірся мені.
Авжеж, я довіряю тобі й Котові, навіть без цих очей.
Справді? Це велика помилка.
Тобто? Ви ж мої друзі.
Знаєш, що буває від довіри? Шкарпетка, каменюка й заплив у річці.
Ну комусь же треба довіряти?
Не я. Нє-а.
Щойно я втрачала пильність, мене обшахровували…
позбавляли кігтів, обманювали й зраджували.
Цьому кінець. Я самітниця.
Бережу свої таємниці й не розкриваю карт.
Тільки так можна виграти.
Послухай мене. Ніколи нікому не довіряй.
Стривай. Це неймовірно!
Ти талант.
Кицько, я тут подумав.
Про що?
Про мою прегарну бороду. Вона дуже вишукана, авжеж.
Але вона не дає світові як слід розгледіти…
мордочку.
Тож якщо це тебе задовольнить, я б дав себе переконати…
-Та я вже звикла. -Тобто?
До бороди. Хай буде.
Ну, розумієш…
Кицько, благаю! Позбав мене цієї сверблячки!
Це наче гарячка на морді.
Стривай. Це що, великий Кіт у чоботях просить допомоги?
Так, допоможи. Ти мала рацію. Ця борода огидна.
А ще?
Наче опосум на морду заліз.
А ще?
І здох від ганьби.
Ну гаразд, «опосуме».
Не благай уже.
Гей, обережніше!
За шерстю. Стрижи за шерстю.
-Я знаю, що роблю. -Агов!
Я віртуозка леза. Правда, Перріто?
Що таке? Що смішного? Смішно бути не повинно.
Оце та гарнюня мордочка, яку я пам'ятаю.
Мордочка, якої я не бачила з часів…
-Гей! -…Санта-Коломи.
А, так.
Санта-Колома.
Так тобі й треба.
Ось тобі моє «кошенятко».
Дякую.
Усе краще за дрючок.
Іди з Богом, дрючкошпаго.
Перро! Ти що робиш?
Перро!
Де той дурний собацюра?
Здається, ти його любиш.
Аж ніяк.
Здається, ти от-от даси йому ім'я.
Ні! Мені просто потрібна його легка стежка до мого бажання.
Тобто мого бажання.
Вибачте.
Пекарська дюжина.
Відпусти його.
Ну не знаю. Може, собі залишу.
Пригостити тебе?
Гарний ридикюльчик, Малий Джеку.
Це не ридикюльчик! Це чарівна торба Мері Поппінс.
А тепер віддавайте мапу…
або побачите, на що здатний ріг єдинорога.
Ти ж не застрелиш цуценя, Джеку?
Просто в морду. А що?
Що за…?
Віддавай мапу або прощайся з підсобником.
Так.
У мене тої мапи взагалі нема.
Припиніть кидатися моїми людьми!
Ану сюди!
Мапа у Кота в чоботях!
Ловіть його!
У мене є план. Хто впіймає пса, того й бажання.
Що? Та ну тебе!
Наведення.
Що?
То он як воно працює. Круто.
Ніяке не круто!
Ти в мене влучив!
Приціл збитий.
Упіймав, пане Горнер!
Вибач!
О ні.
Коте, стривай!
Перро!
Дякую за мапу, М'яколапко.
Ні, ні!
Ні!
Гей, вас щойно обставила кримінальна сімейка Трьох Ведмедів.
-Так! -Бувайте, бовдури!
Коте, де ти?
Коте!
Коте! Що сталося?
Дякую, Перріто.
Що з тобою таке, Коте?
У мене залишилося останнє життя.
І я…
я боюся.
Боятися – це нормально.
Не для Кота в чоботях.
Я повинен бути безстрашним героєм.
Легендою.
Та без запасних життів…
я ніщо.
Цим бажанням я мушу повернути собі життя.
Скажи Киці. Вона зрозуміє.
Ні-ні, їй цього казати не можна.
Добре.
Кицька мені більше не довіряє.
Після Санта-Коломи.
Але ж то був лише невдалий наскік.
Санта-Колома – то був не наскік, Перріто.
То була церква…
а в ній священник і гості.
І Кицька.
Тільки мене не було.
Я й тоді втік.
Ти покинув її біля вівтаря?
Це була помилка. Я знаю.
Мені соромно.
Шкодую, що так її скривдив.
Я шкодую про той день.
То, може, варто сказати про це Киці.
Може, тобі полегшає.
Може, і їй полегшає.
Коте!
Цуцику!
Ось ви де. Що сталося?
Кицько, я втратив мапу.
Я все зіпсував.
Знайдемо.
І не такі халепи бували.
Звідки ти знаєш це ім'я?
Яке ім'я?
Та ніяке.
Ведмеді! Треба їх знайти, перш ніж вони знайдуть зірку.
СОСНИ НОСТАЛЬГІЇ
Ми вже так близько.
Нарешті це станеться.
Я вже відчуваю смак того бажання.
-Знаєш, яке воно на смак? -Як пироги?
Буде круто.
Так! Тільки уявіть.
Могутній злочинний синдикат.
Не «могутній злочинний синдикат», серденько.
Могутня кримінальна сімейка.
Правда, Златко?
-Златко! -Що?
Дивіться, мапа змінюється!
Що ти наробила? Дай сюди.
-Гей! -Ні, ні.
Златко, не кусайся!
Ти бурмило, я спритна.
Мапа буде в мене. Ясно?
Добре!
«Щоб бажання знайти, зміни кут зору ти.
Те, що ти шукаєш, вже невдовзі спіткаєш».
Що за дурня. Що б це мало означати?
Під самим носом!
Наче наша рідна хатинка.
Що робить наша хатинка посеред Темного лісу?
Ведмежа, обнюхай.
Якась їжа.
Ні.
Не відчиняйте дверей.
Ми вдома! Привіт, двері.
Ні, не заходьте…
Хіба туди й назад.
-Привіт, стільці. -Може, у сплячку?
Привіт, медок.
Привіт, старий друже.
Я так за тобою скучив…
Дивися, Златко. Каша.
Зварена так, як ти любиш.
Як не звари, їй усе одно не так.
Припиніть усі!
Може, наші бажання сповнилися.
Припиніть! Нічого не сповнилося…
це перешкода.
Ліс морочить нам голови.
Це не справжнє. Усе це…
ЗБІРКА КАЗОК
ЗЛАТКА
Це була твоя улюблена книжка.
Ти розглядала її годинами.
Затвердо.
Зам'яко.
Те, що треба.
Це тоді.
Що «тоді», мамцю?
Того дня маленька сирітка…
влізла у нашу хатинку й заволоділа нашими серцями.
Того дня наш світ став тим, що треба.
Як ви там?
Бачите щось нагорі?
Ще ні, Перріто…
Як ти?
Усе гаразд.
Навіть дуже.
Якщо хотів потриматися за лапки…
міг просто сказати.
Можеш мене витягти, як матимеш хвилинку.
Та просто згадувала, як востаннє запропонувала тобі лапку.
Але того разу у тебе серце втекло в п'яти.
Кицько…
Щодо того дня…
Кіт у чоботях не повинен боятися.
Але біля тої церкви у Санта-Коломі…
я вперше в житті відчув страх.
От і втік.
То була помилка, Кицько.
Усе гаразд.
-Ні. Я був боягузом. -Усе гаразд.
-Ти була сама біля вівтаря. -Коте.
У прегарній пишній весільній сукні.
Коте! Усе гаразд.
Я теж не прийшла.
Стривай, що?
Тобто як це – не прийшла?
Я знала, що не зможу змагатися з твоїм справжнім коханням.
-Це з ким? -Із тобою.
Із легендою.
До того хлопця я йти не збиралася.
Але ти наче вже геть не такий.
Там нагорі все гаразд?
Я вас жестами підбадьорюю, якщо вам цікаво.
Коте.
Дивися.
Що скажеш, комашко?
Почекати, поки коти вкрадуть мапу, а тоді їх убити…
чи просто всіх одразу повбивати?
Знаєш, мені починає здаватися, що ти не усвідомлюєш цінності життя.
Що? Ні. Цих я люблю.
Напніть сідниці. Мені потрібна тверда поверхня.
У кожному є добро.
Знаєш, Джеку, мабуть, варто копнути глибше.
Розкажи про своє дитинство.
Малим у мене мало що було.
Хіба що люблячі батьки…
стабільність, окремий будинок…
й успішне пекарське підприємство, яке я мав успадкувати.
Отакий непотріб.
Але коли я сповню своє бажання…
здобуду те єдине, що принесе мені щастя.
А що це?
Усі чари світу. Для себе.
А решті нічого.
Це що, так багато?
Так!
Скільки людей, стільки й думок. Гаразд, переїжджайте.
Ні! Ні, ні!
Рятуйте!
Мати Василева, Джеку!
Знаєш, як кажуть:
кимось треба жертвувати.
Це жах.
Твоє бажання жахливе.
Ти сам жахливий!
Ти невиправне чудовисько…
Ну нарешті дійшло, йолопе.
Ти не балакуча часом?
Нє-а.
Так, ти до вікна, я в комин.
-А я куди? -Ти сидиш тут, Перріто.
Залишайся тут і…
-Пильнуй тил. -Так.
Я за вами. Повний огляд тилу.
Ну ж бо, командо.
Готові?
Команда «Дружба»!
Команда «Дружба»? Я на це не погоджувався.
Так, придумай щось краще.
Та просто тимчасова назва.
Я щось придумаю. Покажи їм, тигре!
Гей! Обережніше.
-Готовий повернути наше бажання? -«Наше бажання»?
Я тут подумала, якщо добре постараєшся…
може, матимемо одне на двох.
Одне на двох?
Пропала!
Прокидайтеся. Хтось украв мапу.
Що таке? Що за гармидер?
Ви що, не розчули?
Мапа зникла.
Хтось украв.
Це ти нас обікрав?
А ми ж обставили тебе!
Ні, так не піде.
Тобі кінець, Коте.
Ну добре. Вона… ваша!
Нікуди тікати, М'яколапко.
Та ти що? А що на це скаже мапа?
ГОРА ГОРЯ І НЕЩАСТЬ
Ні!
Наша хатинка!
Мій медок! Що за чортівня?
О ні, так не буде.
О ні.
-Ми йдемо, Зла… -Я дістану.
-Злізь, товстуне. -Не рухайся!
Лечу…
Пробачте, пробачте.
Потанцюємо? Я поведу.
Загаряче!
Захолодне! Аж голова заболіла.
Те, що треба.
Що за…?
Ні!
Агов!
Нічого не забули?
Перріто в них!
Не хвилюйся, з цим ми їх знайдемо.
Стривай, стій!
ПЕЧЕРА ЗАГУБЛЕНИХ ДУШ
Коте, обережно!
Кицько!
Коте!
Дивись.
Ось вони. Неподалік.
Рятуй Перріто. Я звідси виберусь.
Коте…
Привіт, красунчику!
Чого шарпаєшся, друже?
-Що відбувається? -Привіт, Коте.
Гаспачо хочеш?
Давно не бачилися.
Завжди приємно зустрітися.
Справжня вечірка, ми тут усі дев'ятеро.
Так!
Знаєш що?
Я вас усіх люблю!
То ви мої минулі життя?
Відбиток старих добрих часів.
Ясно.
Коли ми були неймовірні.
Легенди!
Танцюємо.
-Ми сильні. -Як бики!
Оцю пригадуєш?
Оце й усе. Кінець, га?
Коти вкрали мапу, яку вкрали ми…
і в нас тепер дуля з маком.
Може…
ми були б щасливі й без бажання.
Чим ми займаємося?
Вони не повернуться.
Прощавайте, фіолетові штани.
Повернуться. По нього.
Правду кажеш.
Кіт і Кицька завжди мене рятують, як мене хтось украде…
а це стається часто.
Бо ми – команда!
-Як гарно. -Так.
Команда «Дружба».
Ні! Це погана назва.
Ми ще допрацьовуємо.
Коти не ризикуватимуть життям…
через дурного цуцика.
Ти так кажеш, бо хочеш його з'їсти.
Аж ніяк.
Просто хочу попестити зубами.
Припини думати про пузо, Ведмежа.
А краще взагалі не думай.
Тільки шкоди собі наробиш, бовдуре.
Бовдуре.
А навіщо б я слухався якоїсь сирітки-кашокрадки?
Ти взагалі не ведмідь.
Один бал!
Я більше ведмідь, ніж ти.
Допекла.
Ти просто дешева версія Попелюшки.
Хто б казав, Ведмежа.
-Знаєш, хто ти такий? -Ану-ану.
Ти дурний, гладкий…
тупий, неграмотний, кліщавий…
-блохастий обкаканий ведмідь. -Бум!
Я не обкаканий.
Таки обкаканий.
-Обкаканий! -Гей!
Стули пельку, собацюро…
бо роздеру від гузна до писка!
Я теж у грі! Добре!
Добре, ось.
Ви всі – купка темних…
медожерів, хробако…
незграбних… жувальних…
коростявих… какашок…
тобі в писок!
Мені його гумор до вподоби.
Чудово.
Зачіпатися, задиратися, обзиватися, какати й шмаркати.
Якби й мені таку родину.
Як сирота сироті, Златко…
ти виграла в сирітську лотерею.
Мені його гумор теж до вподоби.
-Залишмо його собі. -Що?
ВАС ОБСТАВИЛИ
Куди він подівся?
Ні! Казав же, так не можна.
Стривай, Ведмежа!
Тільки не бджоли!
Ще номер!
Ні, вибачайте, хлопці.
Було дуже весело, га?
Так. Але скажіть мені, як звідси вийти.
Мені треба до Цуцика й Кицьки.
Ти ж наче збирався по бажання.
Мапа в тебе. Вони тобі не потрібні.
Так, поверни собі всі життя.
Стань знову легендою.
Від міста до міста.
Кіт у чоботях!
-Кіт у чоботях! -Від свята до свята.
Кіт у чоботях ходить самотою.
Так…
Кіт у чоботях ходить самотою.
Легенда так розрослася, що не стало місця більше нікому?
Легенда й досі велична, Ґато.
Це ти змалів.
Так, ти змінився.
Чув, вони тепер із псом найліпші друзі.
Він навіть шпаги не має.
Теж мені герой.
Ти став котом-боягузом.
Тюхтій у чоботях.
Ні-ні, ви що, не чули?
Його тепер звати Халепа.
Жалюгідно.
Де твій лоток, Халепо?
Знаєте що? Ви всі дурбецала.
Створює мені внутрішній конфлікт.
Я сам знайду вихід.
Гадаєш, ти кращий за нас?
Без нас твоє життя завжди буде сповнене…
страху.
Це ти!
Обожнюю, як пахне страх.
Такий п'янкий.
Справді?
Вибач, що припхався на вечірку твоїх минулих життів…
чи то пак минулих смертей, як я їх називаю.
Я був свідком їх усіх.
Кожного безглуздого кінця.
Але ти мене й не помічав…
бо ж Кіт у чоботях сміється в обличчя смерті, так?
Але зараз ти не смієшся.
Ти не мисливець за головами. Ти…
Смерть.
І це не метафора і не риторичний прийом…
не поезія і не теорія…
чи жодна інша стилістика.
Я – Смерть…
власною персоною.
І я прийшов по тебе, Коте в чоботях.
Але ж я ще живий.
Знаєш…
я не кошатник.
Сама ідея дев'яти життів мені видається абсурдною.
А ти жодного не цінував.
Тож чого б не прислужитися нам обом…
і не відібрати це останнє просто зараз?
Так нечесно!
Нікому не кажіть.
Тікай, Коте в чоботях! Загадай бажання!
Давай, утікай.
Так тільки веселіше.
Тікай.
Агов, Коте!
Тікай.
Коте, ми тут.
Куди це він?
Тікай.
Ведмежа, ми вже втретє минаємо цю скелю.
Починається!
Що ти від мене хочеш? Я згубив слід.
Тобі дали одну роботу.
Уся твоя незначна користь від носа…
-і ти навіть ним не можеш послужитися. -Златко.
Починаю підозрювати, що щось із цим бажанням не так.
-Припини, Ведмежа. -То що це?
Що це за «те, що треба»?
Що це таке до біса важливе…
що ти завела нас у ліс із привидами?
Я хочу родину, ось що! Справжню родину.
Оце й буде те, що треба.
Твоє «те, що треба»…
це позбутися нас?
Що ж, мабуть, дехто залишається тільки заради каші.
Так, Златко?
Та ну.
Ви ж не думали, що я справді залишуся?
Я ж не ведмедиця.
Я завжди боялася, що все було аж надто добре.
І вважаєш ти нас своєю родиною чи ні…
якщо це принесе тобі щастя…
ми сповнимо твоє бажання.
Ходімо, хлопці.
От молодець я.
«Зоре вечірня, зоре ласкава…
зоре, що сяє на небі яскраво…
Я дуже прошу…»
Повірити не можу, що я знову купилася.
Кицько, ти не розумієш.
Чого не розумію?
Що ти увесь цей час мене дурив?
Мені потрібне це бажання.
Невже? А знаєш, яке бажання було в мене?
Хтось, кому можна довіряти.
Гей.
За все життя в мене такого не було.
Але мені здалося, я нарешті знайшла когось і без цього.
Я думала, це ти.
Але ти й далі тікаєш.
Ти той самий Кіт у чоботях.
Але це не так! Я не Кіт у чоботях.
Це моє останнє життя.
Мені потрібні мої життя.
Без них я ніяка… ніяка не…
Що? Не легенда?
Я й досі не суперниця твоєму справжньому коханню.
Іди. Поверни собі свої життя…
Лише тримай їх подалі від мого.
Кицько, мене переслідує Смерть!
Що?
Мене багато як називали…
але Смертю ще ні.
Непогано. Ось моє бажання!
Гей!
Це бажання Златки.
Хапай!
Геть! З дороги!
Є!
Нема!
Моя!
Бах-бах!
Ой, та ну! Сама підлізла!
Пане Горнер, рятуйте!
Я тебе почув, але я трохи зайнятий.
Пане Горнер!
Сезон на ведмедів!
Гей! Я тебе віддухопелю разом із пальцем…
а тоді відберу твій одяг!
Чудернацько.
Ні, ні!
-Ведмежа! -Мамцю, рятуй!
Тримаю!
-Татусю! -Синку!
Біжу! Тримаю.
Рятуйте!
-Тримайся! -Щось відбувається!
Рятуйте!
Ні, ні!
Тримайся, синку!
Не можу нічого вдіяти!
Мамцю, я вислизаю!
Я ж казала, Ведмежа…
ти бурмило, я спритна.
Так!
Ні!
Гей, М'яколапко. Яблучок не хочеш?
Помри! Вибухни!
М'які лапки.
Ну добре, знаєш…
може, час закопати томагавк!
Ой, сам себе виказав!
Так. Я не знаю, що з цим робити.
Але якщо ти вважаєш, що ті життя тобі потрібні…
Дякую, Перріто.
Знаєш…
у мене тільки одне життя…
але ділити його з тобою й Кицькою…
було дуже особливо.
Може, одного життя досить.
Що це?
Хто це?
Він прийшов по мене.
Коте!
Цікава була гонитва, Ґато.
Але, здається, вона добігла кінця.
Поведешся, як боягуз?
Утечеш шукати ще життів?
Чи битимешся?
Підніми.
Ну ж бо. Піднімай.
Що таке?
Усі життя перед очима промайнули?
Ні. Тільки одне.
Я більше не тікатиму.
Бійся, якщо не страшно.
Це буде весело.
Чого ж ти увесь час її губиш?
Привітайся з «кошенятком».
Давай!
Підніми.
Я знаю, мені тебе не здолати, Лобо…
але я не припиню битися за це своє життя.
Ти все мені псуєш.
Я прийшов по зарозумілу легендочку…
котра вважає себе невмирущою.
Але я її тут не бачу.
Живи своїм життям, Коте в чоботях. Проживи його гідно.
Ти ж знаєш, що ми ще зустрінемось, еге ж?
Знаєш, коли ти сказав, що тебе переслідує Смерть…
я подумала, ти просто нагнітаєш мелодраму.
Бажання твоє.
Ти заслуговуєш на того, кому довірятимеш.
Мені це не потрібно. Я отримала бажане.
Без усяких чарів.
Чарівна їжа.
З'ЇЖ МЕНЕ
Йолі квасолі!
Я вже почав був переживати, що вилізу голий…
але одяг теж виріс! Кльово.
Дякую.
Зловив!
Останнє бажання.
Моє!
«Зоре ясна…
зоре ніжна.
-Перша зіронько вечірня. -Песику!
Послухай слово ти моє.
-Бажання виконай…» -Сеньоре Горнер!
Будь ласка, не загадуйте цього бажання. Прошу.
Будь ласка.
Що ти робиш?
Ну будь ласка.
Серйозно, в тебе що, грижа?
Ну будь ласочка.
Ціле море вразливості.
Це так мило…
що ти вважаєш, що це на мене подіє.
Ти що, не знаєш, що в мене кам'яне серце?
До речі, в тебе кров носом іде.
Я просто тягнув час для команди «Дружба».
Якої команди?
Іспанський штрик!
Гей!
Що ви наробили?
Ні!
Мапа. Моє бажання.
Бігом, бігом!
Моя.
Щось загубив?
Це моя заява про звільнення, шановний.
За що мені це все?
Тобто за що саме?
Розкішно.
Не хочу нагадувати, та чи не загадати нам бажання?
Кицько, одне життя з тобою…
це вершина моїх бажань.
Ти врятувала мені життя, сестричко.
Ти хотіла загадати бажання, але не загадала бажання…
бо хотіла врятувати родину…
а я так злякався. А тоді…
Ой, та не рюмсай так.
Хто ще мені кашу варитиме?
Вибач, що твоє бажання не сповнилося, Златочко.
Але ж ні, мамцю, сповнилося.
Оце все…
те, що треба.
Тепер і я плачу.
Ну що, підемо додому та впадемо в сплячку?
Златко, ти точно вся в татка.
Що тут сказати?
Я виграла в сирітську лотерею.
М'яколапко. Коте.
-Златко. -Ведмеді.
Гей, Ведмежа, є ідеї щодо наступного завдання?
А пам'ятаєте фабрику пирогів?
Підозрюю, в них може виникнути брак лідерства.
Ой, родинна справа! Як цікаво!
Зараз саме час поговорити про дотримання бізнес-етики.
У мене на носі балакучий тарган. Зніміть його!
Не рухайся.
Хвилиночку.
Гей! Стривай!
Гей, Перріто, щодо твого імені.
Давай щось тобі виберемо.
Так. Як тобі Малюк?
Жуйко! Як тобі, Перріто? Жуйко непогано?
Придумала. Може, Джеф?
-Джеф? -Так.
У нього мордочка не Джефа.
Знаєте, якщо ви не проти, мені до вподоби просто Перріто.
Мені подобається, бо так мене зовуть друзі.
То хай буде Перріто.
Якщо чесно, Жуйко так непогано.
Так, але ні.
Що ж, ще допрацюємо.
OBUTI MAČEK: ZADNJA ŽELJA
Я хочу ідеальну відпустку!
Капітанський капелюх не забула?
Так, губернаторе. І капітанські черевики, і капітанське пальто…
і капітанську піжаму.
А як щодо… Мій корабель!
Кіт у чоботях!
РОЗШУК – КОМАНДА «ДРУЖБА»
Перріто.
Команда «Дружба»? Ми на таке не погоджувалися.
Так, це сміховинно.
Запізно. Це тепер офіційно.
Чайка!
Тримай по курсу, Перріто.
Добренько.
А куди ми взагалі пливемо?
На пошуки нових пригод і старих друзів.
ТРИДЕВ'ЯТЕ КОРОЛІВСТВО
Ви досі тут?
Переклад субтитрів: Наталія Наконечна