Я знаю, про що ви думаєте.
Чому такого вродливого їжака
переслідує навіжений тип з вусами Еркюля Пуаро?
Якщо чесно,
мені здається, що я все життя кудись жену.
Усі встигають? Я не надто поспішаю?
Така в мене звичка... Знаєте що? Почнімо спочатку.
Це острів, з якого я родом.
Там було все.
Піщані пляжі, каскади водоспадів,
вільний вхід на «мертві петлі».
І жодних шкільних автобусів,
бо я пробігав через весь острів
менш ніж за дві секунди.
Та й школи там не було.
Нічогенький острів, скажіть?
Так!
Я народився з суперсилами, і мені сказали тримати їх у таємниці.
І, як будь-яка дитина, я вчинив навпаки.
Це Гострокігтя. Вона гляділа мене.
Фактично як Обі-Ван Кенобі, тільки з дзьобом і їла мишей.
Соніку, тебе могли побачити.
Ніхто мене не бачив. Я надто швидкий!
А ще я хотів принести тобі оце.
Лягай!
Виявилося, що велика сила приманює спраглих влади поганців.
І я привів їх прямо до нас.
Соніку, слухай уважно.
Такої сили, як у тебе, я ще ніколи не бачила.
А тому тебе завжди хтось переслідуватиме.
Щоб захиститися від небезпек, ти повинен ховатися.
Це світ на далекому краю всесвіту.
Там ти будеш у безпеці.
-Я не хочу туди без тебе. -Ти мусиш.
Пильно бережи ці персні.
Якщо тебе знайдуть – використай один з них.
Не припиняй бігти.
Тікай!
Гострокігтя!
Прощавай, Соніку.
Ні!
СОНІК ЇЖАК
ҐРІН ГІЛЗ, МОНТАНА ДЕСЯТЬ РОКІВ ПО ТОМУ
Серйозно, одна машина?
Мені нудно.
Томе, чуєш мене? Ти там?
Ні, Вейде, я плаваю на яхті в Барбадосі.
З Ріанною.
Божечки.
Крутяк. Пришли фотки.
Ні, Вейде. Я в засаді з радаром.
Уже? Як ти так швидко повернувся? Барбадос же в океані!
Хвилинку, хтось їде.
Гей, друже! Не ганяй так!
Тут же діти ходять.
Я думав, що смішно пожартував. Вибач.
Що?
Томе, ти потрібен на Мейн-стріт.
Люта перестрілка між бандами.
Жартую. Качка булочку вкрала.
Але її треба повернути.
Обережно, друже. Ти ж міг загинути.
Що, полюбляєш адреналінчик?
Тобі, мабуть, важко бути повільним.
Знаєш що? Сьогодні тобі пощастило.
Почуваєшся живим як ніколи, скажи?
Це неймовірно. Чудово тримаєшся.
Отакої!
Ситуацію врятовано.
Нехай це буде наша таємниця.
Ти мене не бачив. Мене тут не було.
А ви чого чекали?
Брудного їжачка, який їсть тільки ягоди й насилу виживає?
Не вгадали. На Землі я живу на повну.
У мене є бібліотека...
домашній спортзал
і надсучасна система безпеки.
Гіллтоп-Роуд
О ні.
А якщо мене знайдуть, я виконаю настанову Гострокігті
й використаю персні для втечі на іншу планету.
БЕЗПЕЧНІ СВІТИ
У милий безпечний світ, де живуть тільки гриби.
Гидкі смердючі гриби.
Ненавиджу гриби.
Та поки що не турбуймося.
Це Ґрін-Гілз, найкраще місце на Землі.
Це мої люди, а я, смію сказати, їхня найкраща космічна істота.
Вони про мене не знають, то й що?
Мій улюблений персонаж – Дон Жирон,
хранитель цього міста
і захисник усіх живих створінь, від великого до малого.
Доброго ранку.
Дональд. Дейзі. Даффі.
Дон Жирон живе з леді Закрутон.
Вона дуже добра до тварин
і, на диво, народилася без кісток.
Ой-ой-ой.
Один чолов'яга в місті таки ганяється за мною.
Я для нього блакитний диявол.
Я його вчора ледь не впіймав.
Привітайтеся з дурником Карлом.
Нам так весело разом.
Я знаю, що ти там!
Знаю, що ти справжній!
Ні, я несправжній!
Люблю дивитися кіно.
Благаю.
Так! Кіану!
Ти наше національне надбання.
-Коли я знайду тебе. -Завдання для крутих.
Автобус замінований.
«Завдання для крутих».
Це ж класика.
Ми всі наче одна сім'я.
Хоч ми й не знайомі.
ПСИХІАТР ІДЕ ПРИЙОМ
Не думаєш, що така тривала ізоляція довела тебе до божевілля?
До божевілля? Мене?
Та ну, док. Ви мене не так зрозуміли.
І незважаючи на всіх цих так званих друзів глибоко всередині
ти почуваєшся дуже самотнім?
Можливо, ти боїшся, що завжди будеш один?
Годі. Гей! Ні.
Забирайтеся. Швидко.
Та ну вас! Забирайтеся!
Ану геть, сміттєві панди.
Медді, ти ж найшановніший ветеринар Ґрін-Гілз,
підкажи, як швидко позбутися єнота?
Привіт, Оззі! Ти радий мене бачити?
Ти ж сміття не їси?
Що це?
-Це те, що я думаю? -Ага. Відкривай.
Якийсь маленький. Це погано?
Просто відкрий.
«Шановний Томасе,
ми розглянули вашу заяву на вступ у поліцію Сан-Франциско,
і після міжвідомчого огляду й перевірки біографії
будемо раді запросити вас у нашу команду».
-О боже! -Ого.
Боже!
Та-дам!
«Сан-Франциско – відстій».
Не той!
Та-дам!
-Не сумнівалася? -Ні секунди.
-Не віриться. -Я знала! Тобі вдалося.
А це що?
Квартири, які здаються в оренду.
Ми з Оззі можемо злітати туди завтра й оглянути кілька районів.
Усе відбувається так швидко.
Просто нечувано.
Подаєшся на роботу й отримуєш її.
Після перевірки біографії.
Не починай.
Хоч би не дізналися, що ти підключався до вай-фаю сусідів.
Уточнення: я досі підключений.
Медді, ти точно готова на це?
Томас Майкл Ваковськи,
що ти робив, поки я вчилася на ветеринара?
На другій роботі заробляв на оренду...
А на третій – на навчання.
Ти йшов на жертви задля мене. Я хочу відплатити тим самим.
Коханий, а ти точно готовий?
Сім'я Ваковськи оберігала це місто
понад 50 років.
Це великий крок.
Я готовий.
Настав час мені вийти у світ і проявити себе.
Я люблю Ґрін-Гілз, але хочу допомагати людям у справжній біді.
Щоб, потрапивши в халепу, люди знали,
що я й життя врятувати можу.
Розумію.
-Я пишаюся тобою. -Дякую.
З важким серцем повідомляю вас усіх,
що я прийняв пропозицію про роботу в поліції Сан-Франциско
й негайно вирушаю туди.
Мені важко покидати рідне містечко й усіх друзів.
Проте я вважаю, що мушу це зробити,
щоб стати кращим... поліцейським і чоловіком.
Ну як, сержанте Пончик?
Непогано, правда?
Залишилося тільки...
розказати всім не-пончикам.
Ого, вирішальна гра!
Крутяк.
Дев'ятий інінґ, нічия.
У вирішальну мить на домашній базі саме той гравець – Сонік.
З пітчерської гірки його свердлить
поглядом найгрізніший захисник у Ґрін-Гілз –
також Сонік.
Так. Соніку, зосередься.
Якщо виграєш цю гру, у Ґрін-Гілз тебе обожнюватимуть.
Бий на гравця ліворуч! Він гальмо.
Терпіти його не можу.
Нападнику Сонік. Бий, нападнику Сонік.
Я піймаю!
Не піймав!
На базу!
Сюди!
Сейф!
Так! Я це зробив!
Ви бачили? Я це зробив.
Я справді сам.
Сам-один. Назавжди.
Велетенського синього вибуху точно ніхто не помітив, так?
-Привіт, Вейде. -Здоров, Томе.
Вейд слухає.
Що сталося?
О боже, здається, зникло світло.
Власне! Нема світла. Місто скаженіє.
-Що ж робити? -Заспокойся.
Глибоко вдихни, подзвони Джил,
хай знайдуть місце перебою...
і попроси Зіма принести генератор у супермаркет,
щоб продукти не псувалися.
Спершу Зіму, тоді Джил?
-Дзвоню Джил... Алло? -Я передзвоню.
Стривай! Алло? Це всі вказівки?
Так, добре. Ти зможеш.
Що там перше було?
Точно. Розслабитися.
Двадцять хвилин тому
через сплеск енергії світло зникло на Північно-Західному узбережжі.
Що нам відомо?
Спершу ми подумали, що це ЕМІ.
Але електромагнітні імпульси не такі потужні.
НАСА відкинула метеоритні удари й сонячні спалахи.
Міністерство енергетики каже, це не збій на станції.
Нам добре вдається відкидати варіанти.
Можливо, це прелюдія до великого нападу.
Пропоную підняти п'ятий і шостий полки.
Ні.
Потрібен сучасніший підхід.
Потрібен той, хто знається на техніці.
-Хочете послати лабораторного щура? -Це не просто щур.
Це щур з гострими зубами.
Тільки не той, про кого я думаю.
-Знаю, він дивний. -Дивний?
-Ні. Нізащо. -Він же психічно нездоровий!
І водночас геніальний. П'ять докторських ступенів, IQ зашкалює.
А його дрони просто революційні!
Думаєте, він з цим упорається?
Історія його операцій бездоганна.
-Пам'ятаєте переворот у Пакистані? -Ні.
А повстання в Азербайджаністані?
-Нема такої країни. -Отож-бо.
І за це дякуйте Роботніку.
Не вірю, що ви залучаєте цього скаженого.
Я теж, але...
у нас немає вибору.
Що за...
Ти тут головний?
-Так, я... -Ні!
-Мене... -Ні!
-звати... -Я головний!
-майор... -Я!
-Бен... -Я головний.
Такого ти ще не бачив.
Тут пише, що я банан на найвищій гілці у світі, де повно голодних мавпенят.
Я поясню.
У ієрархії, яка визначається рівнем важливості,
відстань між нами непомірно велика.
-Агенте Стоун? -Доктор вважає вас пішаком.
Запускаю систему пошуку.
П'ятнадцять кілометрів у всіх напрямках.
-І далі дивно дивиться на мене? -Так.
Досить, бо гляну його історію пошуків.
Будете дивитися на доктора,
-він перегляне... -Я не глухий.
Його люди тепер доповідають мені.
Даруйте! Друже, а ти розумієш...
Пробач, майоре. Як тебе звуть?
-Беннінґ... -Усім начхати!
Усім начхати. Послухай, майоре Усім-Начхати.
Знаєш, чому всім начхати, хто ти?
Бо всім начхати на твої дрібні досягнення.
Усім начхати, що твоя мамця пишається,
бо ти нарешті навчився читати по складах.
Уже дочитав «Павутиння Шарлотти»? Увага: спойлер. Вона в кінці гине.
Відклавши купу нових яєць.
Мої малятка.
А ось їх навідкладав я.
Знаєш, що я люблю в машинах?
Вони роблять те, що наказано. Діють за програмою.
Не ходять у відпустки, не шукають пригод на п'яну голову.
Тепер ти роби, що тобі накажуть.
Стань отам на краю своєї особистої безодні
і дивись, як машини виконують твою роботу.
-Стоуне, відчуваєш? -Відчуваю, докторе.
Стоуне, це еволюція.
Еволюція!
СКАНУВАННЯ
ПОМІЧЕНО АНОМАЛІЮ
ЗАВЕРШЕНО АНАЛІЗ СПЕКТРУ
-Агенте Стоун? -Докторе.
Бачиш тут щось корисне?
-Нічого не бачу. -Авжеж не бачиш.
Ти не вчився читати сліди
в спецзагоні індіанців «Тіньові вовки».
Дивовижно.
Ні.
Дивовижно те, що я визначив точний зріст, вагу
й вигин хребта цієї істоти,
і мій комп'ютер не знаходить жодних збігів
у тваринному світі Землі.
Світло зникло не через терористів чи немовлятко єті.
Це створіння – щось інше...
цілковито.
Направ усі пошукові групи на місце знахідки.
Це маленький крок для людини,
але великий стрибок для мене.
Тихо. Усе добре.
Ти грав у бейсбол, трохи засмутився,
пукнув невеличкою блискавкою, і тепер тебе шукають.
Що ж, на Землі стало небезпечно.
Діє план Б... У Грибокрай.
Треба зібрати речі. Лише найважливіше.
Зубна щітка, паста, гель для волосся, нічник.
Капелюшок, надкушена динька.
О, ароматичні свічки.
Колекція коміксів. Крісло-мішок.
Крісло-мішок уміститься в рюкзак?
Ні. Авжеж ні. Це безглуздо.
Так, що ще? Персні. Так, авжеж.
Ну от. Перстень у дію.
Плането грибів, я вже йду.
Ой. Вони під дверима.
Треба вшиватися.
Прощавай, печеро.
Медді.
-Привіт. -Привіт.
Що робиш?
Малюю з Джоджо й Рейчел.
Це частково весело.
У нас тут цікаво. Не стало світла.
Містечко поглинула пітьма.
Наче знак, що пора звідси виїжджати.
-Вейд, мабуть, глузд утратив. -Ага.
Не було йому що втрачати.
Як сестра? Уже переконала тебе мене покинути?
Радила перевірити, чи є в тебе в телефоні додатки для знайомств.
У моєму телефоні стандартні додатки.
І ресторан «Оливковий сад».
-Бо він для нас... -Як сім'я.
Не може бути.
Єноти повернулися.
І на них чекає несподіванка.
Тільки не мій снодійний пістолет.
Вони просто голодні.
І в ньому снодійне для ведмедів.
-Добре. Значить, точно подіє. -Томе!
Жартую. Я їх тільки налякаю.
Можливо, до смерті.
-Кохаю тебе. Па! -Том...
Негайно розлучайся.
Усе. Я зайшов.
З мінімальною шкодою для майна Дона Жирона.
Отак.
На Землі не прижився, але нехай.
Безпечний світ чекає.
Гарний, безпечний світ, де повно грибів...
грибів, які будуть твоїми єдиними друзями.
Це жахливо. Я так не можу.
Мусиш. Інших варіантів немає.
Ну що ж.
Поліція Сан-Франциско після перевірки біографії.
Лапи вгору!
Е-е-е, няв?
«Сан... Франциско»?
У РАЗІ КРАЙНЬОЇ НЕОБХІДНОСТІ!!!
Ні.
Що?
Блакитний диявол.
-Дон Жирон? -Воно говорить.
Ти ж не викрадеш мене?
Це ти мене викрав.
Слушне зауваження. Що ти таке?
Чому ти ховалося в моєму гаражі?
Я шукав безпечне місце.
І одразу згадав тебе, Доне Жирон.
Чому ти так мене звеш?
Бо ти говориш з пончиками і їси їх, якщо вони нечемні.
Гаразд, справедливо.
Зачекай. А де гриби? Чому я досі на Землі?
Що за... О ні! Я загубив персні.
Що?
А це що? Зореліт твоєї мами?
Не хочу, щоб мене зондували.
Це ти боїшся? Я взагалі без штанів.
Що за...
-Вони по мене! -Хто? І до чого тут я?
Немає часу пояснювати, допоможи мені.
Не буду. Чому?
Бо мої ноги, які зазвичай класифікують як смертоносну зброю,
геть розм'якли.
Допоможи. Прошу. Питання життя чи смерті.
Добре. За мною.
Допоможеш?
Сиди тут. І не шуми.
Добрий план. Чудовий! Ми така крута команда.
Речення один за одним договорюємо.
Усе, бувай.
Вітаю!
Ви щось хотіли?
Доброго ранку провінціалам.
Я... з енергетичної компанії, розслідую зникнення світла.
Якщо ви не проти, можна зняти показники у вашому домі?
Невже? З енергетичної компанії?
То ви знаєте Спенсера. Ми з ним граємо в софтбол.
Спенсі.
Такий добряк.
-Так. Заходьте! -Чудово.
Знімайте свої показники.
Утім,
хіба енергетична компанія знімає показники не знадвору?
Так можна перевірити, коли ти не вдома.
А ще Спенсер працює в газовій компанії
і він більше любить фрізбі.
То чому ви вважаєте мене дурнем,
який впустить вас у свій дім?
-Даруйте, пане... -Ваковськи.
Та всі звуть мене Том.
Окрім дантиста. Він зве мене Тім.
Уже стільки років, що пізно виправляти.
Що ж, Томе-Чий-Дантист-Зве-його-Тім,
мабуть, ви помітили, що у всьому місті зникло світло.
Так, світла нема. Я зауважив.
Двадцять хвилин тому я відстежив енергетичний імпульс,
схожий на той, що спричинив перебій.
Послухайте, пане...
Доктор.
Доктор Роботнік. Дантист зве мене Роб.
Послухайте, докторе Роботчих.
Упевнений, ви тут у важливій справі,
але я тут ні до чого.
Запитайте місцевих.
-Мене всі знають. -Не сумніваюся.
Упевнений, ви з біса відомий серед відсталих провінціалів
з цієї глушини на задвірках цивілізації.
Ви ж іще застали випаси корів
й аматорські ансамблі!
І може, колись ви досягнете мети –
одержите дисконтну картку чи заведете лабрадудля.
Але життя таке, що я перевершив усі ваші майбутні досягнення...
ще в колисці.
Я вивергав формули, поки ви зригували дитячу суміш.
Мене годували груддю.
Гарно. Докоряєте, що я сирота.
Пане Ваковськи,
ви знайомі з кодексом США 904, розділ 10, стаття 104?
О, безперечно...
«Спроба допомогти ворогу Сполучених Штатів карається смертю».
А якщо вас упіймаю я,
то буде навіть гірше.
Гірше за смерть?
Я м'ячик, звичайний м'ячик. Мене й не помітиш.
Замовкни. Сам замовкни. Тихо, Соніку. Це ти тихо, Соніку.
Сподіваюся, вони не рентгеном сканують.
Бо я їв таке неапетитне.
Не психуй.
Я психую!
Ти чому на сходах килимів не постелив?
Якщо порівняти з тим...
-Старі труби. -Угу.
Мабуть, будинок осідає.
Тут чисто!
Гей!
Скажу вам таке.
Я ніколи не помиляюся.
Усе буває вперше.
Хочете торта?
Серед тварин, які жеруть сміття, у єнотів найчистіші роти.
Погляньте.
Моя правда.
Бачите, я не здивований.
Спробуймо ще раз?
Даю вам п'ять секунд, щоб сказати, де він.
-П'ять. -Не розумію, про що ви.
-Чотири. -Крутелику, я коп.
Ви погрожуєте офіцеру.
Як можна погрожувати тому, кого не існує? Три.
Швидко! Мізкуйте.
Може, вигадаєте якусь дурну причину, щоб жити далі через дві...
одну.
Зачекай! Не кривдь його!
Ну це вже зайве.
ПЕРЕЗАРЯДКА ЗБРОЇ
Тримайся за мною.
НАЦІЛЮВАННЯ
Не бійся. Полетить, куди я скерую!
Уявляєш, якби «Амазон» доставляв ними посилки?
Це був жахливий план. Що я собі думав?
Мене зараз знудить!
Вставай! Тікаймо звідси.
Не кажи, що це все, що ти можеш.
Я лише почав!
Повідомиш, якщо захочеш реваншу з синім.
Докторе! Ви живий?
Звідси вибіг чоловік і я подумав...
Що їх треба зупинити?
Роззяв рота
і скажи, що хотів їх зупинити.
Ні, я хотів перевірити, чи ви живий.
Знаєш, чому важко бути найрозумнішим на світі?
-Інші здаються дурними. -Дурними, так! Молодець!
Допетрав.
Хоч би що то було, ми повинні його піймати,
нейтралізувати й розкрити джерело його сили.
Якщо воно чинитиме опір...
розчленуємо його... на шматки.
З'ясуємо, як воно функціонує.
-Стоуне. -Що, докторе?
Дзвони в «Оптичні ілюзії».
Мені потрібна нова оправа.
Там знають, які я люблю.
О, і прихопи оту голку.
Слухаюсь, докторе.
ҐРІН-ГІЛЗ Мале містечко з великим серцем
Давай, друже, розповідай.
Хто ти? Що ти?
Я їжак! Це ж очевидно.
І я у великій біді.
Це ти у великій біді?
Не ти врізав у пику урядовому психу.
Думаєш, у тебе проблеми? Я загубив свої персні.
-Персні? Ти про що? -Що ж.
За допомогою перснів розвинуті істоти подорожують між світами.
Мої тепер на вершині якоїсь високої будівлі,
яку я бачив лише на твоїй обтислій футболці.
Гей.
Тому завези мене в Сан-Франциско,
щоб я знайшов персні й потрапив на планету грибів.
-Планета грибів. -Так.
Ясно.
Ну все, друже, виходь.
-Даруй, що? -Слухай.
У мене зараз украй поганий період, щоб устрявати в халепи.
Ти просив тебе врятувати – я врятував.
Персні й планету грибів шукай сам.
Надіюся, що прокинуся в лікарні
і дізнаюся, що колоноскопія пройшла успішно.
Ясно? Бувай.
-Що ж. Прощавай. -Прощавай.
-Чому ти стоїш? -Я не знаю, де Сан-Франциско.
-На заході. -Заході?
-Пряма дорога, не пропустиш. -Кльово.
Я готовий попрощатися.
Коли я влетів у холодні, темні води Тихого океану,
то дещо зрозумів.
А: я гадки не маю, куди біжу.
Б: солона вода пече.
В: я взагалі не мав би бути на цій планеті, але я тут.
Чому? Бо ти мене підстрелив!
-Знаю. -Ти стріляв у мене.
Я почув тебе з першого разу. Не треба драматизувати. Святі небеса.
Я мокрий. Мені холодно.
У мене на голові риба!
Очевидно, що сам я не впораюся.
Добре, сідай у машину.
Справді? Ти мені допоможеш?
Те, що діється з тобою, частково й моя вина.
Не частково. Повністю. Це цілком твоя вина.
Добре, цілком моя вина. Їдеш?
Так.
Пригода!
Що я роблю?
У цій поїздці будуть правила.
Перше: весь час виконуй те, що я кажу.
-Ясно? -Так, Доне Жирон.
Не зви мене «Дон Жирон».
У мене є ім'я. Том.
Я Сонік.
Сонік.
То ти роками за нами шпигував.
Я не «шпигував».
Ми разом тусувались,
тільки мене не кликали, і ніхто не знав, що я є.
Не віриться, що дурник Карл казав правду.
Ага. Тепер зви його «розумний спостережливий Карл».
Боже, зупини негайно! -Що таке?
«Найбільший у світі гумовий м'яч»?
-Це треба побачити! -Ні.
Це тобі не якась там сімейна екскурсія.
Влада хоче розчленувати тебе й заарештувати мене. Усе серйозно.
Твоя правда. Відстій.
Але сувеніри класні. Узяв тобі килимок для мишки.
Коли ми вже приїдемо?
Приїдемо, коли приїдемо.
Я поговорю з Вейдом, дізнаюся, чи йому щось відомо.
Побачишся з Вейдом у скляній коробці?
Це що, телепортаційний ящик?
Це таксофон.
Він для наркоторговців й правопорушників, таких як ми.
Не виходь. А то ще побачать.
Добре.
«ЗАЇХАВ-ПОЇХАВ»
Це найкрутіше місце на Землі, а я мушу сидіти в машині.
Тримайся.
Алло. Поліція Ґрін-Гілз.
-Вейде, це я. -Привіт.
Радий, що ти подзвонив.
Приходили якісь люди й розпитували про тебе.
Страшнуваті.
Трохи схожі на агентів з «Людей у чорному»,
проте не симпатичні й не чарівні, як Вілл Сміт.
Про що розпитували?
Про тероризм?
Я сказав їм, що ходив з Томом на зимову риболовлю.
Він не вміє робити бомби.
Він навіть наживки на холоді не зробить.
Вейде, послухай. Це дуже важливо.
Не кажи, що ми говорили.
Думаю, вони й так знають.
Пане Ваковски.
Том.
Зізнаюся: єдиний,
хто до цього давав мені в носа – шкільний розбишака.
Він ударив мене в їдальні, у мене був забій
м'яких тканин навколо виличної кістки.
Принизив мене на очах усієї школи.
І знаєте, що я зробив?
Припускаю, що повідомили про нього директору школи,
бо така поведінка неприйнятна.
Я дослідив неефективність світу, в якому м'язи б'ють інтелект,
і використав техніку, щоб неефективність виправити.
Хлопчик ще рік харчувався через соломинку.
Після того я боїв не програвав.
До сьогодні.
То мене можна привітати?
Ні, бо ви от-от станете розбишакою з соломинкою!
Я знайду вас, пане Ваковськи.
І коли я вас впіймаю...
Алло.
Здається, він поклав слухавку, бо лампочка не світить.
Дякую, офіцере Бовдур.
Я можу вийти на зовнішню лінію.
Ні. Не варто.
Ви й далі собі трудіться... трутню.
Ніхто не буде стирати мені пам'ять?
Я всім про вас розкажу!
Так, не найздоровіша вечеря, але...
Сонік?
О ні.
Ні!
Так!
Йо, партнер!
Я тобі не партнер. Ходімо.
Це ж кавер-група ZZ Top. Бачив би ти їхні бороди.
Послухаєш їх іншим разом. Ходімо. Вставай!
Якщо залишимося, я до кінця поїздки мовчатиму,
почавши... зараз.
Вітаємо в «Заїхав-поїхав». Що будете?
Начо і крильця «Баффало». Ну і тартар.
Смішно, схоже на кар-кар! Кар.
З дітьми сюди не можна. Це що, маска така?
Насправді йому 43 роки, у нього дуже рідкісна хвороба шкіри,
через неї затримка в рості й отакий вигляд.
Личко в мене від природи.
Впевненість з'явилася пізніше.
-Принесіть йому содової. -Добре.
-Ти в мене в боргу. -Ніколи не сидів у барі.
Так м'якенько.
Глянь, він ще й крутиться.
-Так. -Отакої!
-Непогано. -Мене нудить.
Тобі весело? Викреслиш зі списку передсмертних бажань?
-Важливий вечір. -Що за список?
Список передсмертних бажань...
Це список усього, що ти хотів би зробити,
перш ніж склеїш ласти.
Ласти я теж не склеював!
Треба скласти й собі список.
Угу. Так.
О, Соніку.
Угу.
Що? Що таке?
Я ще так багато не зробив.
Я втратив свій шанс, бо назавжди покидаю Землю.
Що ж, зараз ми в місці, де можна за короткий час
гарненько пожити.
Залишимося на годинку.
Що? Пройдешся зі мною по списку?
-Звісно, чом би й ні? -Ти про це не пошкодуєш.
Ох, ще й як пошкодую.
позмагатися в спорті
Новий рекорд!
закинути м'яч у кошик
Секундочку. Цей бик без голови чи з двома дупами?
Надто просто.
Ну гаразд.
Я ковбой, крихітко!
Я не забився!
приборкати дику тварюку
Так!
Так, глузуй з мене.
Гарно провернув, Ромео.
-Радий, що тобі весело. -Мені дуже весело!
Надзвичайно весело. Що могло піти не так?
Ви щось хотіли?
Вашій породі тут не місце.
Нашій породі? Це яка ж порода?
Хіпстери.
-Як ви смієте? -Знаєте що?
Ми саме збиралися йти. Нам проблеми не потрібні.
-Ні, все добре. -Ні, ми вже йдемо.
Я знаю, що робити в такій ситуації.
Завдання для крутих.
Ви нарвалися на бійку з погано замаскованим їжаком,
який бачив надто багато бойовиків.
Що ж вам робити? Що ж вам робити?
Що за дурня? Вона мала розбитися.
Прошу, розбийся. Пляшко, розбийся.
-Прошу. -Соніку.
Ой!
Гарна робота!
Дякую! Чудово, правда?
Хто наступний? Кому наваляти?
Кого ж мені бити?
Не бачили моєї офіціантки?
Я досі чекаю на крильця «Баффало».
Знову ти!
Ой-ой!
Серйозно?
Вуаля!
-Може, підемо? -Ага, ходімо.
Це було неймовірно. Зажди. Ми оплатили рахунок?
Це не має значення!
Глянь. Я завжди хотів це зробити.
-За ними! -Па-па, дурники!
Це не точно, але здається, я їм сподобався.
Не дайте їм утекти!
-Ура! -Так!
-Ай!
-Від добряче тобі заїхав. -Нічого. Бувало гірше.
Я змотав увесь туалетний папір.
Якщо хтось піде в туалет, не матиме чим підтертися!
Підлога була липка. Натовп грізний.
Усе було проти нас.
Та ніщо не спинило Дона Жирона і Синю Хмарку.
Викресли ще один пункт.
затіяти бійку в барі
А ти дивний типчик.
Годі.
То що в нас далі?
Я вирублюся під звуки телевізора. І тобі раджу.
Це ж моя остання ніч на Землі.
Хочу насолодитися кожною миттю.
Роби що собі хочеш, але не виходь з кімнати.
Непогано живемо.
Та ну тебе.
Яка бридота. Що ти їв?
Здається, гострий хот-дог.
Раджу тобі ще раз помитися.
На яку планету ти маєш перебратися?
Вона Землі не рівня, це точно.
На ній нема людей, лише повітря й гігантські гриби.
Поглянь на це інакше.
Ти там будеш не один сморчок.
Ні. Більше так не жартуй.
А мені сподобалося.
Я сумуватиму за цим місцем.
Я знаю, що мушу покинути Землю, але що як Гострокігтя помилилася?
Може, я міг би тут прижитися.
Усе. Нам треба виспатися.
Спи. Про мене не хвилюйся.
Я, поки можу, цілу ніч тішитимуся Землею.
Як забажаєш.
Головне, щоб виїхати о восьмій ранку.
Я з'їв гострий хот-дог, тому такий сморід.
завести справжнього друга
Томаса Ваковськи звинувачено у внутрішньому тероризмі.
Ваковськи озброєний і небезпечний.
Якщо вам відомо, де він,
негайно зверніться в місцевий відділок поліції.
Він сказав, куди прямує?
Може, так. Може, ні.
Вам я не скажу.
Відставити, агенте Стоун.
Цей порядний громадянин, схоже, не розуміє
невідкладності ситуації.
Невже?
Оце вже «добрий і поганий копи».
Забуваєш про блок.
Я оцінив найшвидший маршрут,
приблизну швидкість машини й місцеві погодні умови...
тож вони мають бути...
десь...
тут.
-Блискуче, докторе. -Дякую... хоч і нема за що.
Ласкаво просимо у Каліфорнію
-А що у твоєму списку бажань? -У моєму?
Так. Він же в кожного є?
Так, але це ж ти покидаєш Землю,
а я поки помирати не збираюся.
Не будь такий певний. Твій дружбан притягує небезпеки.
-О, то ти вже мені дружбан? -Угу.
Це трохи нахабно, але... Ну... Що ж...
Звісно, ти мені подобаєшся, але ми не найкращі друзі.
Учора ти мені поправляв ковдру.
Добре. Найкращий друг-тварина.
-Це мій пес Оззі. -Добре.
Кидаймо цю принизливу для мене тему розмови.
Список бажань. Розповідай!
Добре, є одне бажання.
У Ґрін-Гілз я завжди почувався,
не знаю, нянькою, а не справжнім копом, розумієш?
Тому я хочу довести, що здатний діяти під тиском.
Я переїду в Сан-Франциско, буду патрулювати вулиці.
Не знаю, подивлюся, чи це мені під силу.
Що?
Чому ти так скривився?
Ти їдеш з Ґрін-Гілз?
Їду.
Але чому? Навіщо їхати з Ґрін-Гілз?
Ти не розумієш, але Ґрін-Гілз – маленьке місто.
Дуже маленьке.
Воно не маленьке. Там живуть сотні людей.
Це маленьке містечко.
Це ідеальне місто, і ти йому потрібен.
Та ну. Я чищу їм труби, а взимку заводжу автівки.
Це кожен може робити.
Так, вони можуть звернутися до когось іншого, але дзвонять тобі.
Раз, два, три...
вийдеш ти.
-Це безглуздо. -Ти заспокоїшся?
Ти живеш у чудовому місті з чудовими людьми,
і ніхто не хоче тебе вбити!
Окрім того,
що може бути важливіше, ніж захищати тих, хто тобі не байдужий?
Так, я розумію...
Ура!
Знаєш що? Я помилився. Ти зовсім не Дон Жирон.
Ти якийсь Дон Козлотрон.
Ти взагалі не помічаєш гарпуна в панелі?
Соніку!
Мене вигнали з дому.
Твій дім ідеальний, а ти тікаєш.
Навіщо?
-Твоє тіло! -О ні, тільки не знову!
Гей! Тримайся!
-Навіщо? -Бо я гальмую.
Соніку!
У мене, мабуть, є бонусне життя.
О так!
Сонік – один. Великий танк – нуль. Даруй.
-Ти це часом не зняв? -Чому ти не помер?
Гадки не маю.
-Бачиш мій танець? -Так, бачу.
Це все, на що ти здатний?
Ні, але дякую, що запитав.
-Ой-ой. -Соніку! Сідай у машину!
Їдь. Я наздожену.
Здається, танк щойно народив танченя.
Міна!
-Моя черга. -Ти щойно закінчив. Тепер я.
Не сваріться, бо заберу!
Добре, тату.
Ти куди?
Просто їдь. Я подбаю про наступну.
Якщо я помру, покинь мене тут.
Ти це вмієш.
Усім привіт! Я в прямому ефірі.
Сьогодні ми нищимо роботів. Крок перший.
Ми це зробили?
Або не зробили? Що це за штука?
Вам було цікаво, на що йдуть ваші податки?
Тепер я.
Ось, їдь прямо, я ввімкнув автопілот.
Я наче сам Він Дізель.
«Найважливіше – це сім'я, Томе».
Маю пропозицію.
Згорнися в кульку й розбий його власним тілом.
Де ти навчився водити?
Тут. У цій машині. Я в процесі навчання.
Не дістаю. Підпусти ближче.
-Що? -Підпусти ближче. Натисни на гальмо.
На оце?
На іншу педаль!
Що за клята чортівня?
Який гарнюній. Залишмо його собі.
Скільки можна?
Як щось таке миле може бути таким жахливим?
Машина ж застрахована?
Дзижчи звідси.
Неприємний звук.
-Пікання – це погано. Викидай! -Я пробую.
Викинь у вік... Куди завгодно!
-Воно приклеїлося. -Я з'їду з дороги.
-Воно відлетіло? -Ні.
Не ворушися.
І м'яч летить, летить...
Воно досі тут.
Відклейся вже.
Відклеїлося!
Соніку!
Ні.
Гей. Ти живий. Ти цілий. Опритомній.
Ми їх прикінчили?
Ні, он вони.
Які вони витривалі.
Можна тебе на хвильку?
Втиснись у стіну.
Коли ти помреш, я не сумуватиму.
Люди ненадійні й дурні, і мені на них узагалі плювати.
Мої машини старанні й безжалісні.
Вони для мене все.
ЦІКАВО.
Давай, друже.
З тобою все буде добре.
-Медді тут? -Ні.
-Ні. Іди геть. -Це терміново!
-Бувай. -Рейчел, перестань! Медді!
Не треба так. Це важливо.
-Рейчел, впусти його. -Я дзвоню в поліцію.
Ні, у ФБР. Я дзвоню в ЦРУ.
-Не треба. -Я дзвоню твоїй мамі.
-Тихо. -Медді, поговоримо?
Томе, що сталося?
Ти на всіх каналах. Я дзвонила.
Я викинув телефон, щоб не вистежили.
-Викинув? -Вистежили?
-Дядько Томмі? -Джоджо! Привіт!
Тепер твоя племінниця – співучасниця у зраді.
-Зовсім ні. -Вгамуйся!
Вгамуватися? Я не вгамуюся.
-Досить. -Так, угамуйся. Замовкни.
Оззі, не треба. Я теж радий зустрічі.
Господи Ісусику.
Томе, а це що?
Плутоній? Е-мейли?
Так, це плутоній.
Ходімо в іншу кімнату... Оззі, досить. Припини!
А я казала, що він нікудишній.
-Я не втручатимусь. -Ні, Оззі, перестань.
Оззі, ні!
Джоджо, підстрахуй.
Слава богу.
Можна води?
ПЛЕЙЛИСТ ПІСНІ АНАРХІЇ
РОБОТИ-ЗЛЮКИ ЛАБОРАТОРІЯ ЗЛА
ВИЯВЛЕНО ЗРАЗОК
ВИМІРЮВАННЯ ЕНЕРГІЇ ГОЛКИ
ЗАВЕРШЕННЯ
Хочете лате з австрійським парним козячим молоком?
Я що, на імбецила схожий?
Звісно, я хочу лате. Мені подобається, як ти його готуєш!
АНАЛІЗ ПОТУЖНОСТІ: НЕВИЧЕРПНА
Підготуй прототип.
З такою потужністю
мої машини нарешті реалізують свій повний потенціал.
З ним усе буде добре, Джоджо.
Слава богу. З ним усе буде добре?
Я ветеринар, Томе. Я навіть не знаю, що це.
Він їжак. Так він каже.
-Воно говорить? -Без упину.
Ясно.
-Боже... -Що?
Який швидкий пульс.
Думаю, для нього це нормально.
Не знаю. Медді, допоможи.
Я не знаю його фізіології.
Усі кістки наче цілі.
Він просто сильно травмований.
Бідні його ніжки.
Тримайся, друже. З тобою все буде добре.
Джоджо? Розв'яжи маму. Джоджо!
Розв'яжи мамцю.
Золотко. Джоджо!
Мені потрібно в туалет.
Він же отямиться?
Він вийде з цього стану? Опритомніє?
О, нюхальна сіль!
У тебе немає нюхальної солі для котів чи папуг?
-Нюхальної солі для котів не роблять. -А варто б.
У мене є нюхальна сіль для людей в аптечці для людей.
Ось.
-Отак. -Прокинься, друже.
Треба мчати!
Де я? Який тепер рік? Хто тепер президент?
Тихо, все добре. Заспокойся.
Привіт, леді Закрутон!
Привіт.
-Томе? -Так.
Є розмова.
Космоїжаче, будь тут. Відпочивай.
Авжеж. Люблю відпочивати.
Відпочиваю швидше за всіх.
Досі говорить.
По-перше, виділи секунду, щоб оцінити, як стримано я поводилася.
-Чудово. -Не психувала.
-Ні. -Була зовсім спокійна.
Дякую.
По-друге...
Що це все значить? Ця істота – прибулець?
Пам'ятаєш блакитного диявола, про якого вічно базікає дурник Карл?
Блакитний диявол!
-Це він? Він існує? -Ага.
Чого він тут? Чого ти тут?
Я поцілив у нашого синього друга снодійним.
-Та ну. -Я випадково.
Це все важко пояснити.
І це прозвучить трохи безумно.
Йому потрібно на піраміду «Трансамерика», і я обіцяв допомогти.
Що? Прибульці?
Медді, твій чоловік здурів.
Це причина його покинути.
Ніхто тебе не осудить.
У цих ніжки не болітимуть.
-Справді? -Угу.
Це вперше мені щось дарують.
Викреслю зі списку бажань.
Якраз! І гарні ж такі!
Добре.
Ти хотів допомагати людям у реальній біді.
Саме це ти й робиш.
Сині їжаки-прибульці – це ж також люди. Так?
-Я згоден. -Угу.
-Мабуть. -Ясно.
Я тебе кохаю. Чи я вже це казав?
Я на тебе не заслуговую. Знаєш?
Я знаю.
То це ти найкращий друг Тома, про якого він вічно базікає.
Я його не розумію.
Годі тобі!
Яка бридота.
Моя машина ще їздить, але розбита.
Сестра не буде проти, якщо я позичу її авто?
Та ти знущаєшся!
-Не буде. -Так і зробимо.
Угу.
Це мій дім!
Дорогу!
Тепер моя черга, я його об'їду.
Вибачте! Запаркувались, як боги.
-Ви скажені? -Ти хоч щось не зачепив?
Чому за кермом був прибулець?
Я ж нас довіз. Поставте п'ять зірочок.
-То ми на місці? -На місці. Ось твоя піраміда.
Ого, оце так!
А що тепер?
-Він... зник. -Ага.
Недобре. Щоб вийти на дах, потрібен ключ.
А тепер що?
Тепер я позловживаю службовим становищем.
На даху самогубець.
Потрібен доступ на дах, поки він не став млинцем.
Ви приїхали аж з Монтани?
Так. Усе дуже серйозно.
Добре.
Ви врятували життя.
Ще довго? Я тут задихаюсь.
Ау? Ви мене чуєте?
-Ви тримаєте свою дитину в сумці? -Ні.
Тобто, так, це дитина, але не моя.
Не ваша дитина?
Спокійно. Я коп.
Йому там подобається.
Як тут може подобатися?
Гірше, ніж клітка, у якій ти тримав мене до того.
Який жартівник.
-Отак. -Ні, я боюся темряви.
Є тут хто?
Що ти носиш у цій сумці?
Банку маринованих пуків?
Заспокойся. Що ми шукаємо?
Це.
Ясно. І що далі?
Тепер я маю подумати про місце, в яке хочу потрапити,
і кинути його.
То це все? Нам вдалося?
Так. Нам вдалося.
Шкода, що ми не виконали всіх пунктів з твого списку бажань.
Нічого. Ми виконали найголовніші.
Ви з ним такі милі.
-Ой, не треба. Що? -Ми не милі.
Ні. Ми не милі.
Ми шибайголови, що живуть за своїми правилами.
Точно.
-Невже? -Так.
І за нашими правилами слід виражати свої емоції.
Як скажеш.
-Ну добре. -Так.
-Тобі вже пора? -Так.
І мені пора. Нам обом.
До зу... Тобто, прощавай.
І ще одне.
Пробач, що так на тебе напосідав.
Знаю, що тобі важко далося рішення покинути Ґрін-Гілз.
Покидати те, що любиш, завжди болісно.
Ти не хочеш покидати Землю?
Не хочу, але й залишитися не можу.
Поки я тут, усі в небезпеці.
Так не можна.
Знай, що минулі два дні були
найкращі в моєму житті.
Не думав, що скажу це,
але я сумуватиму за тобою, блакитний дияволе.
І я сумуватиму, Доне Жирон.
Дякую.
За що?
Що врятував мені життя.
Хто не вимкнув функцію «Знайти телефон»?
Вітаємо в Сан-Франциско, пане Ваковськи.
Уже куштував суп з молюсків?
Це урядовий псих, який намагається нас убити.
Безуспішно!
Дякую, що залетів по дорозі на Комік Кон.
А що це на тобі?
Це костюм для польотів, який регулює температуру й зменшує опір повітря.
Думав, ти повітря лише псуєш.
Дуже смішно.
Ти сьогодні смалиш, Томасе.
До речі про гаряченьке: бачу, ти з коханою.
У неї є ім'я, чи назвемо її просто «супутні втрати»?
Прикуси язика.
Якщо не хочеш закінчити як той раз.
Я врізав йому в пику.
Він врізав йому в пику! Це було круто!
Відставити балачки! Пора тиснути кнопки.
Ваші літаючі яйця вражають, пане Яйцемен,
та гляньмо правді у вічі – вам мене не впіймати.
Самовпевненість!
У дурнів вона замість інтелекту.
ПІДГОТОВКА ЕНЕРГІЇ ГОЛКИ
Погані справи.
Соніку, ти надшвидкий і все таке, але ми з Медді...
Беззахисні? І вас підірвуть?
Схоже на те.
Не бійтеся. Я знаю що робити.
Такого я не сподівався.
Але сподівався несподіваного, тому не рахується.
Ще трохи!
Ще трохи.
Ні!
Привіт, Томе.
Радий, що ти тут. Потрібна допомога.
Старенька Бессі телиться.
Одну хвилинку.
Дати тобі геніальну пораду?
Не тікай.
Бо зроблю тобі дуже боляче.
І для суглобів це шкідливо. Уже доведено.
Що ж, Яйцемен. Хочеш швидкості?
Буде тобі швидкість.
Як собі знаєш.
Тут лівий поворот заборонено.
От ми й знову тут.
Ми так багато пережили разом.
Тепер ви знаєте, чому психований рободоктор
ганяється за надзвуковим синім їжаком.
Вам цікаво, як усе закінчиться? Мені теж.
Як йому це вдається?
Ще ніхто мене не наздоганяв.
Дорогу!
Сакреблю!
Екскуземуа, мусью!
Нарешті є де розігнатися.
Не можу відірватися!
Не можеш перемогти – засліпи.
Візуальний контакт втрачено.
Тобі туди не можна! Це ж одне з семи чудес світу!
ЗБРОЮ АКТИВОВАНО
Дивовижне ти створіннячко.
Я заберу тебе в лабораторію
й проведу безліч інвазивних експериментів.
Скажеш щось на прощання?
Тартар. Гарне слово.
Думаю, ти знаєш, скільки наукових проривів
сталося через досліди на тваринах.
Ти егоїстичний.
Підкинете?
Що за...
За кого ти себе маєш?
Я Дон Жирон, цапе.
Автопілот, налаштувати.
Чому?
Чому ти готовий померти за ту істоту?
Тому я й не маю друзів.
Бо оком не змигнеш – і ти дружба на весіллі.
Ще й весілля за містом. Ніби людям нема що робити!
Але на чому ми зупинилися?
А, так. Зараз ти помреш.
Не чіпай нашого шерифа.
І нашого блакитного диявола, який, як ви тепер бачите,
реальна істота, якої я не вигадував.
-Обережно. -Просто прибери.
Томе?
Не хочу здатися нетактовним,
але принесіть льоду, потрібно зберегти тіло.
Це ж лише жалюгідний прибулець.
Йому тут не місце!
Цей прибулець...
знав значно більше про людську гідність, ніж ти.
Його звали Сонік.
Це був його дім.
І він був мій друг.
Він твій.
Усі відійдіть!
Здається, ти взяв те, що належить мені.
Це моя сила.
І я більше не використаю її для втечі.
А використаю для захисту своїх друзів.
Ну все, начувайся!
Знаєш що, Яйцемен?
Я не покину Землю. Ти покинеш.
Доне Жирон!
-Я казав, що ти зможеш. -Ми зробили це разом.
-Здається, це твоє. -Дуже дякую.
-Більше не штовхай людей з дахів. -Не можу обіцяти.
-Ти дав собі раду, космоїжаче. -Дякую, Доне Жирон.
Поясниш, що це за «Дон Жирон»?
Ні, пробач. Це наш секрет.
У нас свої секрети, у вас свої... з сестрою.
Ой боже, сестра.
Треба мчати. Треба мчати!
Джоджо, надінь мій фітнес-браслет...
хоч кроки мені нарахує.
Ми туди не повернемося.
Ти впевнена?
Бо ми наче ж і вдома.
Невже?
Здається, я викреслив пункт «врятувати життя» зі свого списку.
Тепер я хочу прожити життя з тими, хто мені небайдужий.
Виконаю цей пункт.
Мені це подобається.
Ну все. Тут нема на що дивитись.
Розходимося.
Звичайний день у Ґрін-Гілз.
Карле, бензопилу я заберу.
Швидко. Ходімо!
Наче це вам перший бій
міжгалактичного гризуна та робота з докторським ступенем.
Вистачило?
-Так, пане менеджер. -Дати ще?
Забери.
Пан і пані Ваковськи?
Так?
Знак вдячності від вашого уряду
за те, що не розголошували подій, яких не було.
Ого!
-Цікаво, що там. -Гроші на ремонт?
-Лист від президента? -Побачите.
Добре.
ВАКОВСЬКИМ від ДЯДЬКА СЕМА 50 доларів
-Купон в «Оливковий сад». -Ага.
Ви так сказали «Побачите», що я подумав,
ніби це щось краще за наші здогади.
А ви їли «Макарони без кінця»?
Їм немає кінця.
-Звучить... вишукано. -Угу.
Дякуємо. Ми цінуємо цей жест.
То справу Роботніка можна закривати?
Він просто зник.
Даруйте, але такої особи немає й ніколи не було.
Якби ж то.
А ви часом не контактували з певним прибульцем
після тих подій?
Дядько Сем хотів би з ним переговорити. Неформально. За обідом, наприклад.
Ви про того синього малюка? Ні.
-Ні, зовсім ні. -Ні.
-Навряд чи ми його ще почуємо. -Угу.
Зрозуміло.
Так.
-Дякую. -Так.
Ага.
Якщо чесно, я зрадів, почувши про макарони.
То що, подивимося якийсь фільм?
Ні, завтра до школи. Вертайся у свою печеру.
Що? Лише третя година дня!
Ти не ти, коли втомлений.
Я? Нічого подібного.
-Ви такі зануди. -Так, знаємо.
-Куди це ти? -Ви ж сказали вертатись у печеру.
Сказали.
Нічого собі. Ви серйозно?
Не вірю своїм очам.
Як ви...
Усе... Усе тут.
Це ж треба! Ви жартуєте? І крісло-мішок?
Не віриться! Як ви все перенесли?
З моєї печери сюди...
Я в захваті!
Ласкаво просимо додому.
Дякую вам.
Навіть не думай.
Другим найкращим друзям-тваринам сюди не можна.
Стій. Що ти робиш?
Не підходь. Перестань!
Попереджаю, у мене нунчаки!
Припини. Добре, можеш залишитися.
Моя психіка цілком... здорова.
Правда, агенте Стоун?
Хочеш попрацювати головою?
Проведи польові дослідження.
Польові дослідження! Та ну, це ж весело!
Що з вами не так?
ЩОДЕННИК ДОКТОРА: ДЕНЬ 87
Отже, ситуація. Незаселена планета.
Ресурсів немає. Запасів немає. Шляху додому немає.
Пересічна людина померла б.
Я ж буду вдома на Різдво.
Польові дослідження!
Та ну! Веселіше!
Якщо ці сигнали точні, він тут.
Я його знайшов.
Сподіваюся, не запізно.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська