EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Hei, jenta mi.
-Er du stein? -Nei.
Jeg stirrer ned i avgrunnen som var livet mitt.
-Det er mitt siste maleri. -Jeg liker det. Minimalistisk.
Da er det perfekt.
Jeg har levd et ubetydelig liv i skyggen til en tynn alkoholiker.
Gi deg, mor. Alle er bekymret for deg.
Ingen vil du skal liksom-dø alene. Kom tilbake til begravelsen.
Coyote har en historie du må høre. Bare om Frankie. Ingen Grace i den.
Historien om hvordan Coyote og Jessica ble et par?
-Ja. -Det er ikke en god historie.
Jeg vil bare være alene.
Men du vil gå glipp av det vi har planlagt.
-Hva da? -Ok. Vel…
Jeg skal fortelle deg hva det er.
Nå.
-God nyhet, hun kommer ned. -Ok.
Enda bedre nyhet, dere skal gifte dere i dag.
-Jeg er lei for det, Sol. -Nei, det er ikke din skyld.
Det er bare at hvis en slik kveld…
En kveld som endret livene våre, kan gå tapt…
Jeg frykter at du kan glemme meg også.
Du har rett. Jeg har et problem.
Vi skal gå til den legen slik du ønsket.
Jeg beklager at jeg har vært så sta.
Du er en sta jævel.
Det var den eneste måten å få lokket henne ned på.
Og hun skal forrette.
-Dette føles galt. -Ja, ikke sant?
Vi burde få velge vår egen prest.
-Rodman? Vi velger Dennis Rodman. -Dere kan ha et ekte bryllup senere.
Den falske begravelsen er nå et falskt bryllup?
De dikter jo opp helligdager.
Bare gjør det. Det er ikke ekte. Mor vil bli glad.
Som i middelalderen?
Jeg lover, Jessica,
at det betyr ikke noe for meg dersom vi gifter oss i dag.
Er det din sluttprosedyre?
Nei. Ett bryllup klarer ikke å romme all kjærligheten min.
Godt reddet.
-Sol, hvor er blomsterkonfettien? -Den kommer!
Vi er nesten tomme for vodka? Bor ikke Grace her?
Gå opp. Hun har vodka på badet, soverommet og i gangen oppe.
-Noe blått. -Nei.
-Noe gammelt? -Nei.
Hvorfor i helvete er alle her ennå?
-Begravelsen skulle være over. -Begravelsen er over, kjære.
Frankie stakk av. Vi skal se om hun vil like et bryllup bedre.
-Er bryllupet ekte? -Uvisst for øyeblikket.
Hvor skal du med vodkaen min?
Hei. Jeg pratet nettopp med Taneth, og det har visst skjedd nedskjæringer.
Å, Barry, er du singel og arbeidsløs også?
Nei, min jobb er meget sikker, gudskjelov.
Men Mallory vil snart bli avskjediget.
-Fleiper du? -Nei.
Jeg vurderte å si opp i protest, men mitt liv har vært kaotisk i det siste.
Fordi jeg avbestilte øyekremen? La meg låne din mobil og ringe.
-Hun svarer ikke på min. -Det handler ikke om den.
Hun mener at Mallory er svak. Hun sa at hun er en svak leder.
Taneth er et hevngjerrig monster. Og ikke på en bra måte. Ok.
Skal ta meg av dette. Men ikke si noe til Mallory.
Ja visst. Men jeg er en dårlig løgner.
-Du burde dra. -Da må jeg lyve om hvorfor jeg drar.
Herregud, de giftige løgnene går over stokk og stein, og det…
Herregud, Barry. Bare dra.
Det er den som testamenterer, sitt ansvar
å informere den som blir testamentert, om hva slags tillatelse det er hun gir.
Slutt med det, ok?
Jeg mister snart hørselen, og du er jo en fullvoksen mann.
Bare du kan gi deg selv tillatelse.
Du har rett. Jeg trenger ikke tillatelse.
-Jeg gir tillatelse. -Ja.
Jeg utsteder tillatelser. Allison, vet du hva?
Jeg kan gjøre som jeg vil. Jeg kan si opp jobben.
Nei, du trenger min tillatelse.
Jeg snakker ikke med deg.
Jeg snakket ikke med deg før du ikke snakket med meg.
Det er umulig.
Fordi jeg sa akkurat at jeg ikke snakker med deg.
Jeg kunne ikke si det til deg fordi jeg ikke snakket med deg.
Jeg hørte du stakk fra begravelsen.
Jeg ble så overveldet av alt det vakre folk sa om meg.
Og bare om meg. Du ble aldri nevnt.
Bra. På min alder setter jeg pris på at navnet mitt ikke nevnes i begravelser.
Hvordan gikk møtet?
-Har du sjekket mobilsvar? -Nei.
Det gikk bra. Nei, bedre enn bra.
Hvorfor la du igjen en beskjed til meg, da?
For å hovere så klart.
Jeg tror deg ikke, og jeg skal sjekke mobilsvar.
Hvis jeg finner mobilen min før jeg dør. Pokker også.
Greit, takk. Vi ses da.
-Hvem snakket du med? -Indremedisineren min.
Vi har en timeavtale med ham, og han har henvist meg til en nevrolog.
Og vi bør snakke om hvordan huset må forberedes.
Vi kan henge opp lapper for å påminne meg om ting,
som å skru av komfyren.
Vi kan se Memento igjen for å se hva Guy Pearce gjorde.
Og vi bør legge en plan for min fremtidige karriere
så du ikke må bære hele byrden.
-Jeg handler. -Jeg ser det.
-Du gikk fra fornektelse til handling. -Ja, det er sånn det skal gjøres.
-Men da går vi glipp av tungsinnet. -Nå har du skjønt det.
Men jeg er best på det.
-Hei sann. -Går det bra?
-Jeg ble en smule bekymret for deg. -Det går bra. Følelsene tok overhånd.
Men… takk for…
…det du gjorde med armene.
Så, Mal, er du fornøyd på jobben?
-Hva? -Har du vurdert å gjøre noe annet?
Hvorfor høres du ut som en fra Herbalife?
Jeg syns du er bortkastet som Taneths lakei i Say Grace.
Jeg er ikke en lakei lenger.
Ledelsen anser meg som en som har kommando.
Ja visst. Men du er en kreativ person, som meg.
Og folk som oss blir alltid oversett i selskap.
-Jeg føler meg ikke oversett. -Du vil kanskje det snart.
Så jeg burde si opp jobben min og gjøre min egen greie, som deg?
Det er veldig interessant. Fordi du trenger ikke Taneth.
Vet du hva jeg tror? Jeg tror at du er ulykkelig,
og du er sjalu på min suksess.
Og nå vil du at jeg skal være like ulykkelig.
Herregud.
Du vil aldri bli like ulykkelig som meg.
Du trenger ikke å utnytte deg av den åpne baren.
-Jeg kjører ikke. Jeg bor ovenpå. -Noen må kanskje kjøre deg ovenpå.
Alltid på det mest logiske stedet.
Mor, seremonien starter, og du skal starte den.
Kommer!
Frankie, ta telefonen for pokker. Jeg kan ikke synge uten deg.
Vi kan få til denne avtalen.
-Hva slags blikk er det? -Dette er mitt "vel, vel, vel"-blikk.
Jeg trodde det var "luft i magen"-blikket.
De er like.
Men dette er mitt "noen lyktes ikke med å inngå avtalen uten Frankie"-blikk.
Velkommen, alle.
I dag feirer vi Coyote og Jessica sin gjensidige forpliktelse.
Hvorfor får du forrette? Du vet ingenting om forpliktelse.
La oss be om
at Coyote og Jessica vil være partnere som alltid støtter opp om hverandre.
La oss også be om at Jessica ikke dolker partneren i ryggen.
At de alltid vil stille opp for hverandre.
Så dersom Jessica ligger på dødsleiet,
vil Coyote tenke seg om før han velger å gå på et møte.
Enn om Jessica allerede har sviktet Coyote på den viktigste dagen i deres karrierer?
Det føles som dette forstyrrer bryllupet.
Jeg beklager, bryllupsgjester.
Grace er bare bitter fordi hun ikke klarer å synge alene.
Og du slutter aldri å synge.
Men når jeg trenger deg, er du umulig å finne.
Hun ødela karaokemaskinen min og skyldte på barnebarnet sitt.
-Kan man gjøre det? -Det blir uglesett.
Jeg håper at du er glad du gikk på det katastrofale møtet.
Når jeg dør i morgen, vil det føles dobbelt så fælt.
Og når du ikke dør i morgen, vil du føle deg dobbelt så dum.
Dødsdatoen min er ekte.
Det eneste som er ekte med den, er at den ga meg panikkanfall.
Beklager at min død opprører deg, men den opprører jo meg også.
-Hvorfor takler du den så bra? -Det kalles aksept, Grace.
-Frankie, det kalles lettelse. -Jeg er ikke lettet.
Pissprat.
Du er så ivrig på å unnslippe. Du stilte aldri spørsmål ved det.
Du vet ikke om alle spørsmålene jeg har.
Jo, fordi du forteller meg dem. Jeg har et spørsmål selv.
Hvorfor vil du ikke bli her og oppleve slutten?
Enn om jeg ikke vil oppleve all dritten som følger med den?
-Hva snakker du om? -Det er ikke døden jeg frykter.
Jeg er redd for å bli syk og ikke klare å gå, bruke hendene
eller noe av det som gjør meg til meg.
Hva så? Så du kan ikke bruke spisepinner.
Jeg kan ikke male heller.
SÅ DU ER DØD.
-Herregud. Er vi døde? -Ja, og du drepte meg. Jeg visste det.
-Du er min morder. -Og derfor klemmer jeg ikke folk.
-Det fører aldri til noe godt. -Det var bare jeg som skulle dø.
Hvorfor er du her?
Du sleper meg alltid til steder jeg ikke vil være.
Men i motsetning til det julespillet som redningshundene spilte i,
skal vi dra denne gangen.
Ja, du må bare dra fordi det er sånn himmelen fungerer.
Les brosjyren din.
Det står: "Har du et problem, snakk med din saksbehandler."
Se, menyen har to valg. Alt mulig, og alt mulig med ost.
-Jeg skal ha nummer to. -Bare la meg snakke.
Fikk avsluttet en timeshare i Cabo, så jeg kan redde oss ut av dette.
-Hvorfor roper du? -Jeg gjør ikke det.
Herregud. Jeg hører som en nyfødt.
Og gikten min er som en nyfødts.
Ikke venn deg til det fordi vi skal ikke bli her.
Grace, det er greit om du vil tilbake. Men jeg har akseptert at mitt liv er over.
Dette er ikke første gangen at vi trodde livene våre var over.
Vi mente det var over da ektemennene forlot oss.
Men da led jeg bare av hjertesorg.
Nå svikter hele kroppen min, og det vil bare bli verre.
Det vet du ikke.
Husker du første kveld i strandhuset? Vi klarte ikke å se for oss en fremtid.
Spesielt ikke en som var mye bedre. Men vi skapte den fremtiden sammen.
Jeg sverger at vi er ikke ferdige ennå.
Og kanskje det beste fremdeles gjenstår.
Skulle ønske du hadde sagt det før du henrettet meg med et støt.
Skal man banke på himmelporten?
-Hei, jenter. -Herregud.
-Du ser ut slik jeg forventet. -Nei, jeg er ikke Gud.
Langt ifra. Jeg er Agnes. Bare en arbeiderklasse-engel.
Jeg er ikke blitt forfremmet på 250 år,
men frynsegodene er jo himmelen.
Jeg må sjekke mappene deres,
og så skal jeg sende dere til deres nye hjem på et blunk.
Bokstavelig talt.
Før du begynner å blunke, må du vite at det har skjedd en feil.
-Ja. -Ikke første gangen jeg har hørt det.
-Jeg skal egentlig ikke være her. -Hun har rett. Det skulle bare være meg.
La meg sjekke papirene mine.
Vet du hva? Du har rett. Det har skjedd en feil. Det skjer.
Men det er lett å fikse.
RETURNER
Kan du stemple "returner" på min også?
Jeg må bli med Grace tilbake.
Beklager, men det er ikke mulig. Ditt navn står på listen, skjønner du.
Nei, du forstår ikke. Vi klarer oss ikke alene.
Uten meg vil hun være en katastrofe.
Ikke vær redd, Grace. Du kommer snart tilbake.
Og ikke heng med hodet før du har sett ditt nye kunststudio.
Nå som du kan male igjen.
Himmelen virker flott, Agnes, og jeg vet det vil bli tøft der nede,
og jeg vil ikke klare å gjøre alt lenger, men hvis jeg ikke kan være med Grace,
kommer jeg til å lide såpass mye at all osten i himmelen ikke vil hjelpe.
Velsigne deg.
Men reglene er reglene. Og det er på tide å ta farvel.
Jeg vet ikke hvordan å ta farvel med deg.
Jeg vil ikke ta farvel med deg.
Vi fikk ikke nok tid sammen.
Skulle ønske vi kjente hverandre som barn.
Jeg… Da ville jeg være en helt annen person.
Jeg elsker deg, Grace.
Jeg elsker deg også, Frankie.
Damer, tiden løper ut.
Og jeg kan sannelig ikke si at du kan ta stempelet på høyre side av skrivebordet
og stemple "returner" på papirene dine.
Jeg ville aldri gjøre noe sånt. Nå må jeg snu meg et øyeblikk.
-Tenker du som meg? -Ja, fin stol. CB2?
Damer, jeg kan ikke stirre inn i evigheten i all evighet.
Er du klar?
RETURNER
Ha det, jenter.
-Herregud! Mor! -Hjelp henne, Mallory!
Du store… Går det bra, mor?
-Det gikk bra med oss. -Går det bra?
Bare litt jetlag.
-Hvor lenge var vi borte? -To eller tre sekunder.
Er det alt? Det virket lengre.
-Glad du er her. -Glad for å være her.
Men du må heve stemmen.
-Det er ok. Vi burde dra. -Jeg kommer straks.
-Det er en Uber. -Ok. Beklager.
Det er den beste dagen i mitt liv, og jeg vil at alle skal vite det.
-Det var et perfekt bryllup. -Ja. Ingen familie.
Sett dere i bilen!
-Elsker deg. -Elsker deg.
-Ok. -Kjør!
NYGIFT
Vi giftet oss!
Jeg innkalte dere i dag fordi en av elevene, Acorn,
har et problem med Bud.
Jeg har ikke gjort noe. Hvem døper barnet Acorn?
-Jeg gjorde det. -Fint navn. Som trefrøet?
-Hva er problemet med Bud og Acorn? -Gutten får fnatt hver gang jeg ser ham.
-Jeg smiler. Jeg… Jeg skjærer grimaser. -Grimasene dine gjør meg opprørt.
Det er blitt så ille at Acorn ikke roer seg før lunsj.
Jeg håpet Fred kunne kaste lys over hva det er med Bud som trigger Acorn.
Jeg vet kanskje hva problemet er.
Jeg er veldig åpen og ærlig overfor min sønn.
Når han spør hvorfor pappa bor i et elendig hotell ved motorveien,
svarer jeg at mammas skilsmisseadvokat var så god
at pappa ikke har penger igjen.
-Jeg var skilsmisseadvokaten? -Godt å se deg igjen, Bud.
Så kanskje du kan forklare for Acorn at han ikke trenger å bære denne byrden.
Ja, etter at jeg har forklart at julen ikke vil bli så god i år.
-Herregud. -Nå må jeg gå.
Jeg må ta dagens siste flybuss til hotellet.
Skal snakke med min sønn.
-Takk, Ms. Alexander. -Vent litt.
Det er én forelder til, Stephanie Roveners far.
Det kommer til å bli ille.
Kan jeg få en samtykkelapp?
-Hvorfor? -Til min mann.
Så han kan gi seg selv tillatelse til å si opp jobben.
Takk, Allison.
-Ikke foran rektoren. -Er han der inne?
Er det en annen utvei?
Hei.
Hei. Hvordan fikk du vite det?
Barry fortalte meg det
mellom begravelsen, bryllupet og støtet moren vår fikk.
Vent, visste du det før meg?
Det var derfor du sa at jeg ikke trenger Taneth.
Jeg ville bare lette på skuffelsen.
-Takk for at du stilte opp for meg. -Jeg ville bare gjengjelde tjenesten.
Hvorfor sparket hun meg? Hva gjorde jeg galt?
Det er fordi…
…jeg avbestilte øyekremen.
-Tror du det? -Ja. Så absolutt.
-Det er min skyld, Mallory. -Nå føler jeg meg litt bedre.
Brianna, har du hørt at jeg fikk en lønnsøkning og en forfremmelse?
Nå føler jeg meg verre.
Selv om jeg ikke jobber her lenger, eller har en jobb, kan jeg sparke deg.
Gi dere. Det vil gå bra med dere.
Dere har mange flere muligheter nå enn da moren deres stiftet selskapet.
Han har rett.
Selv de som jobbet her, kalte henne Skjønnhetshurpa.
-Hva kalte de meg da jeg var konsernsjef? -Vi forkortet bare din mors klengenavn.
Så jeg var bare Hurpa?
Fantastisk. Det er som et eventyr.
Og hva kalte de meg bak ryggen min?
Vi kalte deg… Mallory.
De hadde altså ingen respekt for meg.
Så grusomt.
Jeg prøvde å gi deg et klengenavn uten hell.
-Hva var det? -Fåreskalle.
-Er du klar, Fåreskalle? -Har jeg noe valg, Hurpa?
Jeg vurderer å stifte en ny bedrift.
-Er du interessert? -Jeg er tilgjengelig.
Jeg vet et perfekt navn.
-Hva da? -Skjønnhetshurpa.
-Kan vi diskutere det? -Nei.
-Hvorfor er vi her? Har jeg glemt det? -Nei da, slett ikke.
Jeg har ikke sagt noe fordi det er en overraskelse.
Så… virker dette stedet kjent?
-Nei, dessverre. -Kanskje dette vil hjelpe.
New Yorks beste knish.
-Bit i den. -Den er nydelig.
En liten pai med poteter.
Det sa du den gangen også.
Jeg forstår fortsatt ikke.
-Det høres kjent ut. -Bra.
Bli med meg, da.
Herregud.
-Det er hotellet hvor det skjedde. -Ja.
Du har imponert meg sånn fordi du går fremtiden så tappert i møte,
og det er sant at vi omsider ikke vil kunne mimre
om de gode stundene vi har hatt sammen,
men kanskje vi kan gjøre det nå.
Kanskje til og med lage en ny en.
Det elsker jeg.
Ta den neste, kompis. Vi har et helt opplegg på gang.
Farvel, Renee.
Joanne. Tony. Crockett. Tubbs.
Farvel, Fiona.
-Hva gjør du? -Gjør den vanskelige delen.
Det er slutt på malingen.
Ikke hvis jeg kan gjøre noe med det.
-Det er sånn du ser oss? -Det er det.
Utrolig. Jeg trodde aldri at jeg kom til å bade i havet igjen.
Vi klarer alt sammen.
Ikke overdriv. Jeg vadet opp til knærne.
Neste gang vader vi opp til midjen og tisser.
-Du er en tiåring, du. -Det var ikke et nei.
Hva nå?
Tekst: Kenneth Aasbø