EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
BLI INTE ARG - DET VAR EN OLYCKSHÄNDELSE
Hur har man sönder nåt man inte ens använder?
Hej, Frankie här. Du vet vad du ska göra.
Du...
Gör du inte det, så hör du snart ett pipljud.
- Okej... - Det är då du ska spela in meddelandet,
som jag senare lyssnar av och svarar på när det passar mig.
- Frankie... - Hallå!
Det här är Frankie...
För jösse namn.
Hej, tjejen. Jo...
Jag... tänkte bara höra om du är vaken än.
Och så är det en smärre sak jag vill tala med dig om.
Du vet... Lugn, det är inte om diskmaskinen.
Jefferson Starship - Sol!
- Vad gör du här? - Förlåt mig.
Jag bara... vilar här.
- Hela natten. - Du berättade för honom.
Ja.
Herregud. Vad hände?
Tja, jag sov på er veranda.
- Mår du bra? - Nej. Det var hemskt.
Han blev så chockad. Så sårad.
Och sen så arg. Som om han ville knuffa ner mig för trappan.
Berättade du det i trappan?
Nej, i köket, men det var så han tittade på mig.
Vad har jag gjort?
Nej!
Min förbaskade Kristus-liknande kapacitet för medkänsla!
Jag är ledsen, Sol.
- Det är jag. - Jag vet inte vad jag ska göra.
Inte jag heller. Det är lite mycket kl. 8.16 på morgonen.
Vi går in. Vi lär behöva lite java.
- Vad har du i muggen? - Kolapudding.
Berätta, Frankie. Vad hände den här gången?
Skulle du se om du fick plats i den?
Stod du på dörren för att kunna se in i grannens utomhusdusch?
Om du måste veta, så glömde jag åt vilket håll den öppnas,
men just nu har vi större bekymmer.
- Och det är jag. - Han tillbringade natten på vår veranda.
- Jag berättade det för Robert. - Nej.
- Jag blev tvungen. - Men han är knappt över hjärtinfarkten.
Tro mig. Ni hade gjort detsamma.
Jag orkade inte ha lögnen mellan oss en sekund till.
Så du bara lämnade honom ensam?
Han började skrika åt mig: "Ut härifrån!"
Jag visste inte vad jag skulle göra,
så jag började återge en dikt som jag hänvisade till i äktenskapslöftet.
Min skapare. Nej.
"Min kärlek finns i lika många olika varianter som det finns orkidéer."
Det var ingen bra dikt.
Det var ett ytterst dåligt val.
Jag måste tillbaka för att åtminstone titta till honom.
Nej, inte du. Det går inte. Han släpper inte in dig.
- Men jag måste göra nåt. - Jag kollar till honom.
Tills vidare stannar du här.
Det där med "stanna här" gör mig lite oroad.
Ursäkta, men kan du ta med dig min plånbok därifrån?
Jag lämnade kvar den. Den ligger på hallbordet.
- Visst. - En laxfärgad bastplånbok,
utformad som en sköldpadda.
- Jag minns. - Det står "chill out" på den.
- Jag minns. - Är det säkert att det är okej?
Jag är van vid en flexibel definition av "okej".
Krama dig själv en stund.
Jag är snart tillbaka.
- Du kan inte lämna mig här med Sol. - Ta det lugnt.
När jag vet att Robert står på benen och jag har avlägsnat vassa föremål,
då tar jag Sols barnplånbok och återvänder.
Jag har inte träffat Sol sen karmakatastrofen på sjukhuset,
och nu ska jag umgås med honom i köket?
Så fort han har fått sitt bankkort kommer han att inhysas
- på ett hotell. - Men till dess...
Du klarar det, Frankie. Inga problem. Gå och måla.
Ni älskar ju skoltalangtävlingar, det går alltid nån sån på tv.
- Okej, jag kollar. - Men fixa min diskmaskin först.
- Jag minns att den här alltid... - Nej, nej.
Det behöver du inte göra.
Jag ger mig av så fort jag kan.
Men till dess kan jag i alla fall vara till hjälp.
Vill du ha lite te?
Ja... Nej, nej. Låt det vara.
- Det är så Grace vill ha det. - Mår du bra?
Nej. Jag skulle faktiskt vilja ha te,
men då bestämmer vi snart att vi vill ha rostat bröd,
- som vi oundvikligen brer sylt på. - Jag är inte särskilt hungrig, men...
Om vi äter en kontinental frukost
kommer snart tidskriften Parade fram,
och vi skrattar åt folk som undrar vart Urkel tog vägen,
och jag kan inte ta en sån giftig svängom med dig igen.
- Okej. Jag fattar. - Jag måste härifrån.
Där är du ju.
Jag tog med en croissant till dig.
Eller en halv croissant. Jag åt en del medan jag letade efter dig.
Det här är ett stort ställe.
Jag visste inte att du skulle komma hit.
Inte jag heller. Men plötsligt satt jag i bilen,
på väg för att hälsa på min... speciella mansvän.
Det är alltid kul att träffa dig, men...
jag är faktiskt mitt uppe i nåt.
- Vad för nåt? Kan jag hjälpa dig? - Nej, då. Jag fixar det.
- Vad... har du där inne? Döljer du nåt? - Självklart inte.
Då kan jag väl få komma in?
Det passar sig inte just nu.
Hurså? Är det ett metamfetaminlabb?
Bygger du en japansk stridsrobot?
- Är det en kvinna? - Frankie, lägg av.
Säg i så fall sanningen. Jag klarar inga fler hemligheter och lögner.
Okej, då. Kom.
Såja. Ingen fara.
Det är otäckt.
Det här är vad jag gör.
Bågskytte? Driver du ett sommarläger i hemlighet?
Stjäl du från de rika och ger till de fattiga?
Det vore hedervärt, men nej.
Vad är det då jag tittar på?
Det finns ett vildsvin som äter mina höns,
- mina meloner och min cykelpump. - Så du tänker döda det?
- Det är planen. - Tack och lov.
Jag trodde att en bonddotter skulle hoppa fram ur höet.
Vänta lite. Jagar du?
Nej, vad hemskt. Det här gillar jag inte alls.
Och därför ville jag dölja det för dig.
- Ja, det var väldigt smart. - Just det.
Vad kan jag göra för dig?
Är du hungrig?
- Inte särskilt. - Du måste äta.
Kom igen, pappa. Nåt nyttigt?
Eller nåt flottigt? Vad säger du?
Vi kan använda grannarnas adress hos pizzaställena som svartlistat mamma.
Det är okej, Bud.
Jag åt en banan.
Jag beklagar verkligen.
- Vill du prata om det? - Jag vet inte om jag är redo för det.
Okej. Då pratar vi om det.
Jag uppskattar att du kom hit,
men det finns inget du kan göra.
Nej, jag lämnar dig inte hängandes i den där stolen.
Det här är en film där jag går härifrån i tron om att du mår bra.
Sen blir du Heather Locklear i röd klänning som går ut framför en buss.
- Vad är det? - Inget.
Det är nåt. Det är nåt med McCarthys skilsmässa.
Men lugn, jag sköter det.
Vänta, skulle det inte bli förlikning?
Smärre problem. Hon sköt honom.
- Va? - Bara i foten.
- Okej? Oroa dig inte. - Herregud, var han otrogen?
Robert äger inget vapen, men de är lätta att få tag i.
Du ska inte hantera bittra skilsmässor just nu.
Herregud, jobbet. Jag måste förbereda vittnesmålet till måndag.
Pappa. Jag fixar det.
Jag tar hand om allt.
Just det. Hoppa upp i stolen. Och gunga.
Och knuffa omkull saker.
- Grace. - Robert.
- Hur mår du? - Det passar inte nu.
Jag kom för att kolla att du mår bra.
Hur visste du... Givetvis.
Han är med Frankie. Var annars?
- Är det allt du har att säga? - Vad mer finns det?
Såvida du inte kom för att gotta dig.
Var inte taskig mot mig.
Jag undrade faktiskt hur du mådde.
Hur tror du att jag mår?
Jag vet nog ungefär hur du mår.
Tycker du att en natts otrohet är illa? Tänk dig 20 år av, säg,
- två till tre nätter i veckan... - Jag vet. Jag fattar.
Jag har inte den moraliska överhanden.
Varför beter du dig så, då?
Han visste att jag kunde förlåta det mesta utom det här, med henne.
Skärp till dig.
Sol gjorde en känslogrej som är typisk för Sol.
Och gifte sig med mig 24 timmar efter den där grejen.
Han ville berätta det, men jag tillät det inte.
Inte innan du skulle opereras.
- Så du visste? - Ja. Alla visste.
Vad spelar det för roll nu?
Det gör det inte längre. Det är över.
Tack för att du kom. Som synes mår jag fint.
Så där, ja. Där har vi den Robert jag känner.
Sluten, avskärmad, precis som varje gång vi bråkade när vi var gifta.
Nej, då. Jag har rätt och han har fel.
Självklart. Du vann argumentet.
Som alltid. Du är en skicklig advokat.
Men varje gång du vann bevisade du att argumentet var viktigare än jag.
Och jag hatade dig för det.
Det här handlar om ditt livs stora kärlek. Och det tänker du kasta bort?
Det var han som kastade bort det.
Du har chansen att agera annorlunda för en gångs skull.
Du kanske ska prova det. Annars förblir du samma griniga,
självrättfärdiga marmorbit som du var med mig.
Nu går jag så att du kan utveckla ett sinne för ironi.
Vänta.
Ja?
Han lär behöva glasögonen också.
Och du behöver inte det här.
Återigen, det är ingen liten kanin som heter Fred,
utan ett vildsvin i skogen som terroriserar min gård.
Påstås det. Och jag förstår att du måste göra det du måste göra.
Tack.
Du vet väl att jag ser dig?
Jag rår inte för det.
Jag är med i PETA.
Jag äger humana myggfällor som inte dödar.
Jag bär inte konstgjort läder för att jag är rädd att förhärliga det.
Bara så du vet, så gillar jag inte heller jakt.
Men jag kan inte direkt skapa ett fredsfördrag med ett vildsvin.
Har du försökt? Djuren blir smartare för var dag som går.
Vill du inte se på en talangtävling istället för att jaga?
- Jag behöver en glad distraktion. - Från vad?
Frankie, varför kom du egentligen hit?
Jag diggar dig.
Fast det var ju innan jag fick veta att du var Ted Nugent.
Vad är det då?
Du vill inte höra om den chilenska såpoperan
- som har blivit mitt liv. - Jo, faktiskt.
Jag är din vän. Jag vill höra allt.
Dessutom kommer min syster på besök sen, och då behöver jag ventilera.
- Jag ser fram emot det. - Ja.
- Är du hungrig? - Det beror på. Vad har du?
Hej, hur mår han?
Den goda nyheten är att jag har din plånbok.
Tack. Och den dåliga?
Det kan dröja innan du får det matchande skärpet.
Oj. Vad sa han?
Inte särskilt mycket.
När tror du att han är redo att träffa mig?
Inte idag.
Förmodligen inte imorgon. Absolut inte i övermorgon.
Förlåt, jag är inte bra på att linda in saker.
Du har andra fina kvaliteter.
Du har gjort dig hemmastadd.
Förlåt. Jag lånade din dator.
Jag tänkte ta Frankies, men den var igenlimmad med äppelsmör.
Varför kom du hit?
Jag var tvungen. Jag hade inga pengar.
Du kunde ha ringt vänner, eller pojkarna. Du kunde ha åkt vartsomhelst.
Jag var upprörd. Det var sent.
Och du kom hit, hem till oss, hem till henne.
Det här är det värsta stället du kunde åka till.
Både för honom och för Frankie.
Sol... man lämnar inte sin person, blir utsparkad av den nya personen
och kommer krälandes tillbaka till den första personen.
Det var bara för en natt.
Det spelar ingen roll. Det funkar inte så.
Otroligt nog lyckades du göra mannen du var otrogen mot
ännu argare genom att komma hit.
Du... Man kan inte göra så.
- Det är därför du irriterar folk. - Irriterar jag folk?
Ja.
Du har rätt.
Det var fel av mig att dra in er ännu mer i det här.
Jag skulle inte ha kommit hit.
Jag sökte efter en trygg plats. Frankie var alltid det för mig.
Ibland kanske det inte finns några trygga platser.
"Ingen räddar oss förutom vi själva. Ensamma måste vi ta klivet."
- Det är Buddha. - Det handlar om döden.
Jag väljer inte mina citat väl idag.
Jag åker. Kan jag använda datorn en gång till och ordna ett hotellrum?
Självklart.
Det kom upp ett meddelande. En Phil Milstein vill bli vän med dig.
Herregud!
Hur går det med Sol?
Jag vill inte nämna hans namn inför dig.
Vi ger honom ett nytt namn.
Paddy. Paddy berättade för Robert om oss.
Robert sparkade ut honom och Paddy dök upp hos mig.
Så du vill komma ifrån Paddy?
Ja, jag vill inte tycka synd om honom.
Men det gör du.
Jag vet inte om jag tycker synd om honom, eller är allmänt...
- ledsen. - För din skull?
- Nej. - För Roberts skull?
Varför skulle jag tycka synd om nån som låg med min man i 20 år?
Säg det.
Förut gillade jag faktiskt Robert.
Vi... hade kul tillsammans när vi skojade om Grace.
Som när hon fick problem med livräddarna
för att hon tog med en egen visselpipa till stranden.
Varför gjorde hon det?
Hon var extremt uppmärksam på maneter.
Vi fick till några suveräna skämt på Graces bekostnad.
Du verkar sakna honom.
Vad är det du inte förstår?
Varför skulle jag sakna Robert och varför skulle jag tycka synd om honom?
För att du vet hur det känns att älska Sol och förlora honom.
Hur mår pappa?
När jag gick oroade han sig för att Robert skulle skjuta honom.
Vapen är lätta att få tag på.
Res dig inte. Jag klarar mig.
- Vad är det? - Från adoptionsbyrån.
- Vad står det? - Jag vet inte.
- Jag har inte öppnat det. - Varför inte?
Det innehåller antingen min biologiska mammas nummer,
eller så står det i kalla ordalag att hon inte vill träffa mig.
Det är stort.
- Kan du öppna det? - Jag tror inte det.
Jag öppnade alla dina antagningssvar från college.
De var redan givna.
Vem avvisar en skoldelegat för FN tillhörande en etnisk minoritet
som har jämförts med Derek Jacobi i rollen som "Cyrano"?
- Georgetown. - Utom räckhåll.
Om du inte vill öppna det, så strunta i att öppna det.
Jo, det vill jag, men jag vill att du gör det först.
Nej, sluta be mig om saker.
Du vet hur viktigt det är för mig. Vad är det med dig idag?
Jo, vår upprivna far har slagit läger hos vår mor, av alla människor,
och från och med måndag arbetar jag på samma kontor
som min, antar jag, snart-före-detta-styvfar-chef-farbror,
vars arbete jag har utfört sen den förbaskade hjärtinfarkten.
Och nu måste jag hantera dig och den färska katastrof som väntar oss här.
Vilken höjdarterapi, Jacob.
Inte illa för en bonde.
Jag kan det här med känslor.
Ja. Men nu har vi inga fler hemligheter för varann, va?
Förlåt. Så ska jag inte göra igen.
Kan vi göra det igen?
Nu när vi inte ska ha några hemligheter...
Jag gömde din presenning i soptunnan.
Och jag slängde repet på fältet därborta.
Men jag kastar inte särskilt långt.
Okej, hej då.
- Nu går jag. - Nej! Du går ingenstans.
För tio minuter sen ville du bli av med mig.
Det var då, det.
Jag behöver en flickvän att prata med och du är den enda här.
- Det var smickrande, men... - Vänta!
Tycker du att jag ska acceptera Phils vänförfrågan?
Det är väl ingen stor grej? Jag är vän med grannens katt.
- Peachez med "z". - Det här är Phil med "Ph".
Herregud.
Oj. Är det Phil Milstein?
- Det var inte vad jag föreställde mig. - Eller hur?
Han har bytt profilbild. Förut var han en rottweiler.
Alltså, bilden.
Du är visst nervös.
Jag förstår varför. Bara tio personer i världen
kan bära en sån mustasch, och han är nio av dem.
Vem är han?
Bara en vän.
En väldigt stilig vän.
Och han är snickare, så han är stark.
Vänta lite. Var det han som gjorde ert kök för många år sen?
Ja. Men det var också allt.
- Men nåt var det. - Ja.
Jag vet inte.
- Vad ska jag göra? - Kasta inte bort en sekund till.
Tryck på "acceptera". Jag har lärt mig att inte slösa med tiden.
Jag finns här om du behöver ett skadat finger.
Åh, Gud.
Nej, inte "åh, Gud", utan "åh, bra".
- Åh, nej! - Inte "åh, nej!", utan "åh, ja!".
Sluta. Kom hit. Han har skickat ett meddelande. Jag behöver din hjälp.
Du har en del motstridiga känslor när det gäller mig, va?
Vänta. Jag har nåt.
Nej, det är ett signerat foto
- av CCH Pounder. - Herregud!
Miss Pounder. Jag trodde att jag hade förlorat dig.
Jag är ett Shield-fan. Seriöst, hon ägde den serien.
Det lägger vi där.
Vill du prata om det?
Om när jag fick spel?
Jag fattar.
Du är den enda normala i familjen.
Vi förlitar oss rejält på dig.
Men du behöver inte ha den rollen.
Jag gillar det.
Jag gillar när folk förlitar sig på mig.
Men mina axlar börjar ta slut.
Ja, och du har fler axlar än nån annan jag känner.
- Jag fixar det. - Tack. Det uppskattas.
- Nej, brevet. Jag har fixat det. - Jaha, du har brevet.
Och en peperoni.
Ät inte den. Okej, ät den.
Ge mig det. Jag gör det.
Nej.
Jag vill det.
Menar du det?
Jag har nog... ytterligare en axel för dig.
Tack, brorsan.
Beredd?
Hon vill träffa dig.
Han sa "hej" till mig och jag sa "hej" tillbaka.
Vad gör jag nu?
Skicka ett meddelande där det står:
"Jag dricker ett glas vin och jag sitter här i baddräkt."
Så konversationen blir: "Hej", "Hej",
"Jag dricker ett glas vin, och jag sitter här i baddräkt"?
Du gillade ju inte mitt grubbleri om ensamhet.
- Det var deppigt. - Vad föreslår du?
Kanske nåt i stil med: "Hur är läget, Phil?"
- Snark. - Nåt måste jag skriva.
Det har gått fyra minuter. Jag vill inte vara fräck.
Okej, då, men skriv bara "Läget?".
Det låter sexigt och avslappnat.
"Läget?"
Alla ord behövs nog.
Jag sticker nu. Du klarar dig fint själv.
Och jag behöver vara... för mig själv.
Allt blir bättre. Det här är den värsta biten.
Tack.
HEJ HEJ
HUR ÄR LÄGET, PHIL?
Nu måste jag vänta på hans svar.
Få inte panik.
Han känner nog precis likadant som du.
Han kanske sitter där med sin ex-frus nya...
lesbiska... nya fru. Eller inte.
För Guds skull. Vad vill du?
- Jag har nåt att säga dig. - Jag vill inte höra det.
Synd, för det kommer ut i alla fall.
Vad?
Jag är skyldig dig nåt.
Jag hade tänkt vara skyldig det för evigt.
Men istället ska jag säga det till dig direkt.
Jag är inte på humör.
Förlåt mig.
Jag är så ledsen, Robert.
Jag vet bättre än nån annan
hur det känns att bli bedragen och jag...
ångrar att jag gjorde det mot dig.
Jag uppskattar ursäkten, men det ändrar inget.
Det var inte bara Sols fel.
- Du borde vara arg på mig också. - Det är jag.
Bra. För den natten råkade inte bara ske.
Jag ville att det skulle ske.
Jag ville veta med säkerhet om det fanns nåt hopp,
om det fanns nåt... vadsomhelst, kvar mellan Sol och mig.
Och nu vet jag.
Kul att du fick lätta ditt hjärta.
Vad vill du att jag svarar?
Jag säger det inte för att såra dig.
Jag säger det för att... Sol är gay.
Och han älskar dig.
På ett sätt som han aldrig kan älska mig.
På ett sätt som han aldrig har älskat mig.
Och han älskade mig mycket.
Det var väl allt.
Det var vad jag ville säga.
Frankie...
Jag är också ledsen.
Och det borde jag ha sagt för länge sen.
Förlåt för all smärta jag har orsakat dig.
Och för alla år som jag har smugit runt och varit respektlös mot dig.
Jag är hemskt, hemskt ledsen för det.
Tack.
Hej, min pojkvän. Får jag kalla dig det?
Det känns bra.
Vad snällt att du ringer och kollar.
Jag gillar en pojkvän som gör så.