Det er vanskelig å puste, ikke sant?
- Kanskje jeg skal vaske håret. - Hvorfor det?
Det er sånt folk gjør.
Jeg føler meg ikke som folk.
Ikke jeg heller.
- Kanskje jeg kryper til sengs. - Eller inn i en mørk hule.
Skulle ønske jeg kunne krype inn i en sånn en måneds tid.
- Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre. - Pust.
For første gang på 20 år føler jeg at jeg kan puste fritt.
Jeg har lyst til å klatre opp på taket
og rope: "Jeg er homofil,
og jeg er forelsket i Robert Hanson, som også er homofil."
La oss spise frokost først.
Og så går vi på jobb. Og så... gjør vi ikke det.
Han kommer til å fortsette å ringe!
Jeg skal fortsette å ikke svare.
Det er ikke like tilfredsstillende som å slenge på røret,
men jeg kan skrive om skuffelsen i dagboken min etterpå.
Bare fordi vi er ute av skapet nå, må vi ikke være über-homsete.
Vet det.
Når er vitneintervjuet?
Er du her fremdeles?
- Hva søren...? - Nei. Ikke svar.
- Hvem er det? - Samme hvem det er, ikke slipp dem inn.
Det er oss, vennen. Meg og Jason.
Jason og jeg. Amanda gikk visst glipp av videregående.
Vi har kommet for å gi deg en klem og forsikre oss om at det går bra med deg.
Ikke tale om!
Kan dere vente et øyeblikk? Straks tilbake.
- Hva feiler det deg? - Hva gjør de her?
- De har stukket innom for å hilse på. - Hva slags folk stikker bare innom?
Man ringer først. Planlegger.
Man gjør en avtale flere uker i forveien og så avlyser man tre ganger.
Burde de ikke la deg være i fred og gi deg litt albuerom
av respekt for situasjonen vår? Er det ikke det vi trenger?
Nei, vi trenger folk som vet hva vi trenger, for det gjør ikke vi.
Det er derfor de kalles venner.
Jeg er ikke sikker på om det er derfor de kalles venner.
Det er et tysk ord, tror jeg.
Jeg husker ikke opprinnelsen, jeg tok et kurs...
Bare kom ned, folkens.
Sett telefonen i stativet!
- Mal! - Hei, mamma, hvordan går det med deg?
Jeg vet ikke helt. Jeg er bare...
Madison! Nei! Ikke... ikke rør den.
Det står tydelig fra seks år på esken.
Unnskyld, bare fortsett, mamma.
Det er folk i huset mitt. Kan du fatte det? Folk!
Frankies venner syntes det var greit å bare stikke innom.
- Er Frankie der fremdeles? - Ja, ikke sant?
- Frankie? - Hei, dere.
Kjære vene. La meg få gre håret ditt.
Vennen, du ser helt for jævlig ut.
- Det... jeg føler... det er vanskelig. - Ja.
Og alle prøver å... Men det funker ikke, for det er...
Det er ordene... Det finnes ingen ord...
"Jævla rot" er jo en mulighet, men... jeg er trøtt.
- I dag kan du støtte deg til oss. - Ja,
slik jeg støttet meg til deg da Amanda ødela forholdet mitt til Josh.
Jeg er ganske sikker på at han stjal sølvtøyet mitt.
Det var vanlig bestikk, og han gjorde deg en tjeneste.
Har du lyst til å rope og skrike, lage collage, ta hevn?
Hvem fortalte dere om Sol?
- Sol. - Han bekymrer seg sånn for deg.
Han er så humanitær. Jeg gleder meg til konserten han skal ha med Bono.
Jeg må få henne ut herfra.
Kanskje du må gi henne et lite puff, mamma.
- Det var det Brianna sa. - Ringte Brianna deg?
Nei. Sendte sms. Og jeg tror ikke den var til meg engang.
Den begynte med "Skjer'a, kjerring?"
Det tok tomlene min 20 minutter å skrive "feil kjerring" tilbake.
Den var bra, mamma.
Herregud, de kommer. Jeg må gjemme meg. Ha det.
Grace! Kom og hils på.
Hei, Grace. Jason og jeg vil ta dere med ut på lunsj.
Nei, ellers takk.
- Du må jo spise. - Ja.
Nei. Det må hun faktisk ikke.
Kom igjen, bli med oss, for jeg kan hjelpe deg.
Har du skaffet deg advokat ennå? For jeg kjenner alle i hele staten.
Det burde hun, for hun har brukt de fleste av dem.
Niks.
Her er den rette for deg: Shirley O'Reilly.
Irsk. Han har alltid vært redd for irske kvinner.
Moren hans var irsk.
Det er bra, for Shirley er den beste som finnes.
Hun kommer til å få Roberts advokat til å begynne å grine.
Da legger jeg dette øverst i bunken.
Nei, nei, vent.
- Vi inviterte jo dere. - Vi spanderer.
Dine råd har spart meg massevis i advokatutgifter.
Visste dere om Sol?
Visste alle det? Var jeg den eneste som ikke visste det?
Jeg ble sjokkert, det sverger jeg på.
Jeg tror alle er homser.
Ingen visste det, Frankie.
Alle syntes at du og Sol var det perfekte par.
Slutt å ringe!
Ma'am. Kredittkortet ditt ble avvist.
Hva mener du? Det har aldri skjedd før...
Han ville da ikke... Den jækelen.
Prøv ditt.
- Hva? - Gi meg kredittkortet ditt!
Men vennene våre skulle jo spandere lunsj.
- Grace! - Jeg fant solbrillene mine.
Vær så snill, bare...
Grace, hva er det som foregår?
Robert har stengt kredittkortet mitt.
Hvorfor det?
Så man ikke skal kunne kjøpe noe dyrt før boet er delt.
Som en "faen-ta-deg-Lexus".
Eller lunsj, ser det ut til.
Sol ville aldri ha gjort det mot meg.
Jeg burde ikke ha latt deg overtale meg til å gjøre det der.
Sol, vi har ikke gjort noe galt.
Vi har bare gjort det vi ville ha rådet hvem som helst til å gjøre.
Frankie er ikke "hvem som helst". Jeg burde ha sagt ifra.
Vi snakker om alt.
Det er sånn vi gjør ting. Gjorde ting.
- Gjør ting! - Du prøvde jo å ringe henne.
Hun kan ikke forvente at du sier ifra om ting når hun ikke tar telefonen.
Det er ikke rettferdig.
Det føles grusomt.
Hva er bedre...
grusomt med meg, eller grusomt uten meg?
Grusomt med.
Så stol på meg.
Altså... dette virker heller ikke.
Den gråhårede drittsekken.
Hvem av dem?
Sir, kom og hent det, er du snill.
Jeg har jobbet svært hardt for dette kortet. Mange takk.
Karene handler visst raskt.
- Bor de sammen ennå? - Nei.
Sol er veldig gammeldags.
Dere må ta hjemmene deres i besittelse.
De kan ikke kaste dere ut hvis dere bor der.
Jeg vil ikke ha huset mitt. Det var alltid mer hans enn mitt.
Strandhuset, derimot...
Jeg elsker huset mitt. Det var der jeg oppdro guttene.
Alt godt som noen gang har skjedd meg, skjedde i det huset.
Du burde dra dit.
- Ikke sant, Amanda? - Ja.
Du burde dra og bo der, det sier Amanda!
- Og hun har skilt seg tre ganger. - Tre.
- Dra og ta huset ditt. - Ja.
- Kom igjen, nå med en gang! - Ja!
Ta på deg skoene.
- Stengte dere kredittkortene deres? - Ja, det er grusomt.
- Hun vil oppfatte det som fiendtlig. - Kanskje fordi det er fiendtlig.
At hun ikke ringer deg tilbake, er kanskje fiendtlig.
Eller enda verre - taktisk. For å forsinke skilsmissen.
Så utspekulert er hun ikke.
Nei, men hun er nok passe forbanna akkurat nå.
Bud, den eneste grunnen til at vi gjorde det,
er at Frankie har for vane å bruke penger impulsivt.
Unnskyld meg, men du snakker om moren min.
Jeg dømmer henne ikke.
Noen mennesker gjør... følelsesmessige innkjøp.
Men ingen store ting.
Da Coyote måtte på avrusing, kjøpte hun en yurt til ti tusen dollar.
Og da du dro på college, hva fikk hun seg da?
En depresjon. Og en alpakka.
Men hun heklet luer til alle til hanukka.
Vi prøver bare å unngå sånne ting.
Så snart du får tak i henne, vil du føle deg bedre.
- Hallo? - Faen ta deg, Sol!
Jeg drar hjem til mitt hus. Hørte du det? Mitt hus.
Og vet du hva mer jeg skal gjøre? Slenge på røret.
Det føltes herlig.
Frankie? Alt i orden, Frankie? Hva skjedde?
Ikke no'. Ha det.
Mal? Du må gjøre meg en tjeneste.
Hent noen ting fra huset og ta dem med hjem til Frankie. Med en gang.
Vent litt... Skal du flytte hjem til Frankie?
Ja, jeg har gått fra vettet. Nei!
Jeg skal få Frankie hjem til sitt hus, så drar jeg tilbake hit. Alene.
Endelig. Med tingene mine.
- Som du skal putte i bilen min. - Ok.
- Nå? - Ja, nå.
Ok. Ikke noe problem.
Så klart jeg skal hjelpe deg, mamma.
Jepp. Jeg må bare ringe Mitch
og be ham hente ungene hjemme hos Natalie.
Og... faen.
Det var meningen at jeg skulle hente Brianna.
Men vet du hva? Ikke noe problem.
Jeg mater hunden, og så
gjør jeg knipeøvelsene i bilen.
- Sett i gang, jeg skal skrive liste. - Sminkesakene mine, et par antrekk...
De fine veskene mine, smykkeskrinet... Pleddet etter bestemor...
- Ja... akkurat. - Boken på nattbordet mitt, tøflene mine...
Gosj, ha det.
- Tusen takk. - Bare hyggelig.
Takk for alt.
Jeg tror det klarer seg foreløpig. Takk, vennen. Ha det.
- Jeg har to drinker innabords. - Greit.
Jeg skjønner det ikke. Hvorfor ringer hun bare til deg?
Hun ringer aldri til meg hvis hun trenger noe.
Du har ikke ringt henne én eneste gang denne uken.
Sms er den nye telefonsamtalen. Jeg brukte smilefjes og hjerter.
Om ikke det uttrykker kjærlighet, så vet ikke jeg.
Ser du en sammenheng med at hun ikke ber deg om hjelp?
Litt, kanskje.
Se.
Hva er det?
- Hildy har vel ikke kommet ennå. - Nei. Arme riddere.
Og så, da?
Pappa kan ikke lage mat. Sol må ha overnattet.
- Hallo? - Hei, hvordan går det?
Jeg gikk med en Post-It-lapp på meg halve dagen, der det sto:
"Alle mine drømmer er døde."
Fint at de har blitt kjent med deg.
Nei, hør her. Mamma er skikkelig opprørt over
at pappa har begynt med skilsmissen og vil ikke snakke med ham engang.
Så nå vil han selvsagt dra for å prøve å snakke...
Pappa er jo veldig flink til sånt. Han får nok roet henne ned.
Robert skal bli med.
Da blir det fullt drittkaos.
- Akkurat. - Hun kommer til å kjøpe bobil.
Går ikke. De har stengt kredittkortene.
Jeg føler virkelig med henne.
Hør her, vi lovte å støtte henne,
og jeg kan ikke dra fra jobben, så du må dra.
- Seriøst? - Ja.
Ok. Ja da, det kan jeg gjøre.
Jeg må bare ta en titt på busskartet...
- Faen. Det stemmer. - Hva, da?
Du kan ikke kjøre.
Jo, jeg kan kjøre.
Men Biltilsynet har bedt meg om ikke å kjøre...
i 214 dager til.
Jeg sender en bil.
Hvorfor går du ikke bare inn?
Jeg vil ikke hun skal føle at jeg bare stormer inn.
Det er jo ditt hus. Du bor her fortsatt.
Grace, Robert er her.
Jeg avviser din tilstedeværelse. Du er usynlig for meg.
Unnskyld. Jeg burde ha sagt ifra før jeg lot dette skje.
Nå er jeg forvirret.
Mener du affæren eller kredittkortene?
Forresten fikk du en eske fra Zappos. Jeg kjørte over den.
Jeg så det.
Hva gjør du her?
- Jeg kom sammen med Sol. - Såpass skjønte jeg, faktisk.
Fint du ga meg et varsku om kredittkortene.
Beklager, men du vet hvordan dette fungerer.
Du var gift med en skilsmisseadvokat i 40 år.
Ja. Akkurat.
Hvis det er krig du vil ha, kan jeg ringe Shirley O'Reilly med en gang.
Shirley O'Reilly? Jeg hørte at hun bokset en blindehund i fjeset en gang.
Alt dette er veldig vanskelig.
Vi kan gå løs på hverandre og gjøre dette veldig smertefullt.
- Vi kan bli som "de folkene". - Det vet du at jeg ikke vil.
Hva er det du vil, da?
For det er ikke en klients hurpekjerring som sitter på den andre siden av bordet.
Eller en psyko ektemann.
Denne gangen er personen på den andre siden av bordet meg.
Kvinnen du var gift med i 40 år.
Kvinnen som oppdro barna dine.
Det er jeg som sitter på den andre siden av bordet.
Så hvordan ønsker du å håndtere dette?
Jeg vet ikke.
Jeg har vært skilsmisseadvokat nesten hele mitt voksne liv...
og jeg aner ikke hvordan jeg skal håndtere dette.
Ja. Jeg vet det.
Jeg prøvde å ringe å forklare prosessen for deg.
- Kan du ikke se på meg? - Unnskyld meg, men jeg leser.
Du leser ikke... Hobbysnekkeren.
Jeg har også overraskelser, Sol.
Du er ikke den eneste som har et hemmelig liv.
Er du hemmelig snekker?
Jeg hater at du, en snau uke etter at du ødela livet mitt,
har begynt med det juridiske... og advokater og...
og å stenge kredittkort.
Så snart vi søker om separasjon,
får du midlertidig ektefellebidrag.
Og det er skikkelig bra.
Det er alltid bedre enn vanlig ektefellebidrag.
Så du har tenkt å snyte meg med det vanlige bidraget?
Nei! Jeg vil du skal snyte meg!
Få advokaten din til å hudflette meg og tenne på håret mitt.
Eller kanskje flette håret og tenne på.
Det der hjelper ikke.
Hun vil nok ikke like at vi la tingene hennes i søppelposer.
Jeg tekster henne en vakker unnskyldning.
Takk for at du hjalp til.
Vær så god!
Kan du senke farten litt og vente på søsteren din?
Forresten så har jeg ikke tenkt å gå inn...
- Jo, det skal du. - Nei...
- Vi ser til mamma. - Jeg setter meg på en stein.
Herregud.
Er Coyote tilbake fra avrusing?
Visste du ikke det?
- Nei. - Han bor hjemme hos Bud.
- Bor han der? - Ja.
Så du har ikke sett ham siden han sto og skrek navnet ditt foran huset deres?
Dette blir moro. Coyote!
- Så fint å se deg! - Fint å se deg også!
Så... hva er det som skjer der inne?
Jeg vet ikke, men her ute fant Mallory nettopp ut at du har kommet hjem.
Unnskyld meg.
- Hei, Mal. - Nei.
- Kan vi ikke snakke engang? - Nei.
- Jeg går inn. - Nei! Hvorfor vil du det?
Fordi fedrene våre har stengt våre mødres kredittkort.
Har de stengt kredittkortene... Jeg snakker ikke med deg.
- De stengte kredittkortene. - Kom igjen, Mallory!
Jeg vet ikke engang hva som skjedde den kvelden, ok?
Altså, jeg vet at politiet var der...
og jeg vet at det var...
Jeg vet det var et uhell med en bil.
Men jeg...
Seriøst? Skal du gjøre dette akkurat nå?
Skal du få dette til å handle om deg når det er første gang
alle fire har vært sammen siden...
du vet...
"Gay-maggedon"?
- "Arma-gayden"? Var den bedre? - Den var bedre.
Hei, folkens.
- Hei. - Hvordan går det?
Fint å se dere. Hvorfor har du ikke gått inn?
Hva gjør du her? Du sa jeg skulle ta meg av det.
Ja, jeg vet det, men du vet... jeg er forsterkningen.
Din jævla løgner. Du stolte ikke på meg.
Du står jo her ute. Det var ikke det jeg ba deg om.
Greit. Jeg går inn.
Nei! Hvorfor vil du gå inn?
Det er jo så moro her ute!
Og de er voksne mennesker. Ingen har bedt oss om å gå inn.
Teknisk sett ba jeg ham om det.
Syns du vi burde bli her ute,
eller takler du det bare ikke?
To ting kan være sant.
Hva pokker gjør han her?
Mitch er her.
Sånn skal vi gjøre det: Du gir meg strandhuset.
Du tar huset vårt.
Jeg skal ikke skrike eller true med noe,
du skal ikke stenge noe,
og du skal ikke bruke mine egne ord mot meg,
og du skal ikke vinne en krangel bare fordi du kan det.
Herregud, for en drittsekk jeg er.
Betyr det ja?
Ja.
Jeg vil du skal ha strandhuset.
Jeg skal gjøre alt jeg kan for å få det til, og jeg tar huset vårt.
Skjønt, hvis man tenker på selve salgsverdien...
Drittsekk. Skjønner.
- Hei! - Hei, småtroll.
Hva gjør du her?
Du ba meg jo om å hente ungene.
Hente ungene og ta dem med hjem.
Var ikke det innforstått da jeg ba deg hente ungene?
Du sa du skulle hjem til Frankie, og at jeg skulle...
Akkurat, det var innforstått. Jeg er en idiot.
Greit, jeg... Jeg tar ungene med hjem,
slik en person som forstår engelsk, ville ha gjort.
Hei, Mitch.
Jeg er lei meg for hva enn det var jeg gjorde. Avhengighet er en sykdom.
Du er lege! Du forstår deg på sykdommer!
Hei, Maddie.
Er det noen som vil ta en drink? Bortsett fra alkoholikeren?
Ja, jeg. Jeg tar en.
Jeg òg.
Mener du akkurat nå?
Jeg burde bli her og snakke med mamma.
Nei, la meg gjøre det. Vær så snill.
Du ba meg ta meg av mamma, så la meg gjøre det.
Vi drikker hjemme hos meg, så jeg kan gå hjem.
Frankie, jeg dreit meg ut på mange måter.
Men vi prøver å gjøre dette riktig.
Det er til stor trøst å høre det om deg og kjæresten din.
Jeg vet det. Jeg vet hvordan det høres ut.
Men Robert og jeg snakket i timevis om hvordan vi skulle gjøre dette
på mest mulig rettferdige måte.
- Når, da? - Når... hva, da?
Når diskuterte du og Robert dette?
I forrige uke eller uken før det?
Jeg vet ikke helt...
Snakket dere om det forrige lørdag da du og jeg satt i dette rommet?
Du vet, om vi skulle dra på bondens marked, kanskje gå på kino...
Var det da du og Robert bestemte dere for å stenge kredittkortet mitt?
Nei! Jeg ville ikke engang stenge det!
Men det gjorde du.
Fordi Robert var bekymret for pengebruken din.
Kom deg ut av huset mitt.
Jeg vil ikke se på deg engang. Flytt inn med Robert.
Jeg skjønner.
- Jeg skal bare hente tingene mine... - La det være, jeg skal brenne dem.
- Vi var ikke klare til å flytte sammen. - Uff, så fælt.
Du kan jo alltids sove i yurten.
Nå går vi, Sol.
Vi burde gå.
Ikke vær sint på ham, Frankie.
Det er min skyld. Jeg er en drittsekk.
Moren din var skikkelig flink i dag.
Hun lot seg ikke overkjøre av faren din.
Og hun kommer til å få dette huset.
Det finnes en sterk kvinne under alt det myke stoffet.
- Ja. - Det er ikke alle som innser det.
Det må hun jo være, tatt i betraktning alt du har utsatt henne for.
Hun har i hvert fall nok mat.
Og... En pose med marihuana!
Hun kommer til å klare seg helt fint.
Skulle ønske du ikke hadde nevnt marihuanaen.
Nå har du alt du trenger, Frankie. Du har nok mat til en hær.
Så... Ja, jeg skal ikke plage deg mer...
Var det ekte, noe som helst?
Du får deg nye minner, Frankie.
Nye og bedre minner. Og du kan bruke rammene om igjen!
Greit... så, jeg drar nå.
Og... det er mat i kjøleskapet...
Det sa jeg visst alt.
Så, vi snakkes.
Er alt i orden?
Ja, takk. Det vil det snart være.
Jeg må bare gjøre det jeg alltid gjør når jeg er lei meg.
Jeg hater livet mitt.