Jebiga.
Ja sam!
Ima li koga?
Sranje.
Zdravo.
Hej.
Da, reci ti njima.
Jebeno im reci, Eli.
U redu.
Zdravo.
Tako si snažna.
Držim te, u redu je.
Da. U redu je.
Ana?
Bože.
Nisi ti kriva.
Zadržali su nas na izlasku iz zone. Ja...
Gladna je.
Treba je nahraniti, a ja...
Nisam htela da je dojim.
Presekla sam pre nego što sam ugrizena.
Pre.
Želim da je povedeš sa sobom u Boston.
Nađi nekoga da je othrani i pobrini se da bude bezbedna.
Ne mogu to da uradim.
I želim da joj daš ovo.
Zove se Eli.
Ne mogu.
Koliko dugo se poznajemo?
Ceo život.
Uzmi je sad,
a onda me ubij.
Ne mogu da te ubijem.
Molim te. - Ne.
Molim te!
Marlin!
Evo.
Drži joj glavu.
Eto tako.
Uzmi ovo.
Pokrij joj uši.
Eli.
Da li si me čula?
Ne. Šta?
Našao sam ovo tamo.
Makarone u konzervi.
Kul.
Jesi li ikada igrala ovo?
„Bogl”? To je igra rečima.
Ako u nečemu želiš da me pobediš, to je ovo.
Pa, dobro.
Približavamo se.
Bolnica je tamo.
Možda ona koju tražimo.
Dobro.
Pridrži.
Hvala.
Imali su gitaru u kamperu.
Razbijena, ali me je to navelo na razmišljanje...
Možda treba da nađem jednu. Odavno nisam svirao.
Mislio sam, možda bih mogao da te naučim.
Kladim se da bi bila sjajna.
Želiš da naučiš da sviraš gitaru?
Eli?
Da.
To bi bilo sjajno.
Ovako mislim...
Prođemo kroz zgradu da zaobiđemo te stvari,
nađemo neboder, popnemo se i pogledamo okolo.
Zapravo, ovaj put sam mislio da se probijemo kroz ruševine.
Našao sam dinamit u onom kamperu.
Stvarno?
Ne. Idemo kroz zgradu,
nađemo neboder, popnemo se i pogledamo okolo.
Ali prešao sam te, zar ne?
Pogledaj ovo mesto.
To je maler.
Vojska baca bombe,
nijedna od njih ne udari u zgradu koju želiš da srušiš.
Ne može se gore.
Ako te dignem ovde, možeš da spustiš merdevine.
Da prođemo tim putem.
Hajde. Podignuću te.
Jesi li dobro?
Da, jesam.
Samo si malo previše tiha danas. Pa...
Žao mi je. - Ne, u redu je.
Jesi li čula šta... - Da, podići.
Može.
Jedan, dva, gore!
Uspela? - Da.
Dobro.
Prokletstvo! Eli!
Sranje.
Ostani tu!
Moraš ovo da vidiš!
Eli?
Ovde gore!
Eli! - Hajde!
Eli. - Hajde!
Sačekaj. Prokletstvo.
Nemoj da je uplašiš.
Neću.
Šta radiš?
U redu je.
Dođi ovamo, požuri.
Hajde.
Ćao.
Tako jebeno kul.
Gde ide?
Hajde!
Dobro.
Dakle...
da li je onako kako si se nadala?
Ima uspone i padove.
Ali vidi taj pogled.
Ne znam tačno gde je ta bolnica.
Da, naći ćemo je.
Naravno. Samo...
Možda tamo nema ničeg lošeg,
ali dosad je uvek bilo nešto loše.
Još uvek smo ovde.
Znam.
Samo kažem da postoji rizik.
Ne moraš to da radiš.
Samo želim da to znaš.
Kako to misliš? Šta drugo da radimo?
Ništa. Možemo da se vratimo kod Tomija.
Zaboravimo celu prokletu stvar.
Posle svega što smo prošli...
Svega što sam uradila.
Ne može biti uzalud.
Znam da misliš dobro.
Znam da želiš da me zaštitiš.
Jesi.
I kada završimo, idemo gde god želiš.
Kod Tomija, na ranč sa ovcama, na mesec.
Pratiću te gde god da ideš.
Ali sa ovim ne možemo napola.
Završićemo ono što smo započeli.
Ovo je držala FEDRA?
Ne.
Vojska.
Postavili su ovakva mesta svuda
prvih nekoliko dana nakon izbijanja.
Kampovi hitne pomoći.
Očigledno nisu potrajali.
Stavili su me u jedan ovakav.
Sa Sarom?
Ne, nje više nije bilo.
Šta nije bilo u redu s tobom?
Bilo je to za ovo.
Tip koji je pucao i promašio.
Mislila sam da se to dogodilo kasnije.
Ne.
Drugi dan.
Moram da odam priznanje vojsci.
Ušili su te mnogo bolje od mene.
To sam bio ja.
Ja sam tip koji je pucao i promašio.
Nema priče.
Sara je umrla,
i nisam više video smisao.
Jednostavno.
A nisam se ni plašio.
Bio sam spreman.
Potpuno spreman.
Ali kada...
Kada sam...
povukao obarač, trgnuo sam se.
Još uvek ne znam zašto.
U svakom slučaju, pričam ti sve ovo jer...
Znam zašto mi to pričaš.
Da, mislim da znaš.
Vreme leči sve rane, pretpostavljam.
Nije vreme to uradilo.
Drago mi je da...
to nije uspelo.
I meni.
Trebalo bi da krenemo. - Da.
Znaš za šta sam raspoložen?
Šta?
Glupe igre reči.
„Ljudi prave šale o apokalipsi kao da sutra ne postoji.“
Prerano? - Ne, aktuelno je.
Ovu volim.
„Zašto mesečeve stene imaju bolji ukus od zemaljskih?“
„Zato što su mesečnije.“
To je strašno. To je... - Jebi se. Bila je dobra.
Ocena nula od deset. - U redu.
„Šta je zeleno grožđe reklo crnom grožđu?“
„Diši, idiote.“
Ta je tri od deset.
Sedam, minimum. - Daću joj pet.
Pet od deset. - Pet?
Džoele?
Eli. - Džoele!
Eli!
Dobro došao među Svice.
Polako.
Jako su te udarili.
Patrola nije znala ko si.
Gde je Eli? - Nije povređena.
Nema ni ogrebotinu.
Samo je zabrinuta za tebe.
Gde je?
Izgubili smo pola ekipe prelazeći zemlju.
Imala sam petoro ljudi da me zaštite,
a ipak sam skoro poginula.
Kako si to uradio?
Ona je zaslužna.
Borila se kao lav da stigne ovde.
Bila bi mrtva prvog dana.
Ti si osoba kojoj nikada nisam želela da budem dužna.
Ali dužna sam ti.
Svi ti dugujemo. - Samo me odvedi do nje.
Ne mogu.
Pripremaju je za operaciju.
Kakvu operaciju?
Naš lekar...
Misli da je kordiceps u Eli rastao sa njom od rođenja.
Zašto je na operaciji?
Proizvodi neku vrstu hemijskog posrednika.
Radi tako da kordiceps misli da je ona kordiceps.
Zato je imuna.
On će da ga izvadi iz nje, razmnoži ćelije u laboratoriji,
proizvede te hemijske posrednike,
a onda možemo da ih damo svima.
Misli da bi to mogao da bude lek, Džoele.
Lek.
Kordiceps raste u mozgu.
Da.
Nađi nekoga drugog. - Nema nikoga drugog.
Nismo joj rekli. Nismo je prepali.
Neće biti bola. - Ne.
Ne, odvedi me do nje. Odmah me odvedi kod nje!
Molim te. Ne razumeš.
Razumem.
Bila sam prisutna kad se rodila, Džoele.
Obećala sam njenoj majci da ću joj spasiti dete.
Obećala sam.
Tako da razumem.
Ja sam jedina koja razume.
Žao mi je.
Nemam drugog izbora.
Ja imam.
Odvedite ga do autoputa, ostavite ga tamo sa rancem.
Daj mu ovo.
Ako bilo šta pokuša...
ubij ga.
Niko nije rekao da staneš.
Kojim putem?
Stepenicama dole.
Šta radiš? Nastavi da hodaš.
Rekao sam nastavi...
Jebote! - Gde je ona?
Jebi se.
Nemam vremena za ovo.
Ispaljeni meci!
PEDIJATRIJSKA HIRURGIJA
Imamo li dovoljno struje?
Spremna je.
Otkačite je.
Kako si ušao? - Rekao sam, otkačite je.
Neću dozvoliti da je odvedeš.
Otkačite je.
Brže!
Samo... Bože.
Zavij joj ruku. Brzo.
Dobro.
Okrenite se.
Ne možeš zauvek da je čuvaš.
Koliko god se trudio,
koliko god ljudi ubio,
ona će da odraste, Džoele.
A onda ćeš umreti, ili će ona otići.
Šta onda?
Koliko dugo dok je inficirani ne rastrgnu ili pljačkaši ne ubiju?
Jer živi u pokvarenom svetu koji si mogao da spaseš.
Možda.
Ali odluka nije tvoja.
Ni tvoja.
Šta bi ona odlučila?
Mislim da bi želela da uradi ono što je ispravno.
I ti to znaš.
Nije prekasno.
Čak ni sada.
Čak i nakon onoga što si uradio,
još uvek možemo da nađemo način.
Šta? - U redu je. Sa mnom si.
Polako.
Anestezija još deluje.
Bila sam sa Svicima, a onda...
Kakva anestezija?
Radili su neke testove na tebi.
I na drugima.
Ispostavilo se da postoji još ljudi kao ti.
Ljudi koji su imuni.
Desetine njih.
Lekari nisu mogli da naprave ništa od toga.
Zapravo su...
Prestali su da traže lek.
Gde mi je odeća?
Pljačkaši su napali bolnicu. Jedva sam te izvukao.
Naći ćemo ti novu usput.
Da li je neko povređen?
Da.
Da li je Marlin dobro?
Vodim nas kući.
Žao mi je.
Bože!
Ne. Čekaj.
Molim te...
Pusti me.
Došla bi za njom.
DOBRO DOŠLI U VAJOMING
Doveo nas je dovoljno blizu.
Moramo da hodamo dalje.
Možda oko pet sati pešačenja.
Ali uspećemo mi to.
Sećaš se?
Da.
Sara i ja smo stalno ovako šetali.
Nije joj to bila omiljena stvar.
Nije volela komarce i slično.
Ali je bila dobar planinar.
Ili trkčkaroš.
To je verovatno prava reč.
Ta devojčica, videla bi veliku stenu,
i samo...
Svidela bi joj se.
Ne kažem da ste vas dve iste.
Definitivno različita deca.
Kako to?
Pa, bila je mnogo više...
Kao devojčica, i ne kažem da ti nisi...
Nisam.
Da, nisi.
Tako to.
Bila je viša.
Imala je sjajan osmeh.
Opet, ne kažem da ti nemaš.
Znaš li zašto mislim da bi joj se svidela?
Zašto?
Zato što si duhovita.
Mislim da bi je zasmejavala.
Siguran sam da bi se i ona tebi svidela.
Da, verujem da bi.
Eto ga.
Nije više daleko.
Hej, čekaj.
Jebiga.
Onda u Kanzas Sitiju, pitao si me kada sam prvi put ubila nekoga.
Kada sam ugrizena u tržnom centru, nisam bila sama.
Bila sam s najboljom prijateljicom.
I ona je ugrizena.
Nismo znale šta da radimo, a ona kaže:
„Možemo samo da sačekamo.
Budemo poetične i izgubimo um zajedno.”
A onda i jeste.
I morala sam...
Zvala se Rajli.
I ona je prva umrla.
A onda je i Tes.
A onda Sem. - Nisi ti kriva.
Znam, ali... - Ponekad stvari ne ispadnu
onako kako se nadamo.
Možeš se osećati kao...
Kao da si došla do kraja,
i ne znaš šta dalje da radiš.
Ali ako samo nastaviš...
onda nađeš nešto novo za borbu.
Možda to nije ono... - Zakuni se.
Zakuni se da je sve što si rekao o Svicima istina.
Kunem se.
U redu.
Prevod titlova: Sandra Plavsic